ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2021 р.                                                                   Справа № 907/164/20

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Матущак О.І.,                                                                                                              Плотніцький Б.Д.,
в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Брижатюк Володимира Григоровича, б/н від 04 серпня 2020 року
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11 червня 2020 року (підписане 18.06.2020), суддя Ремецькі О.Ф.
у справі №907/164/20
за позовом Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород
до відповідача Фізичної особи-підприємця Брижатюк Володимира Григоровича, м. Ужгород
про стягнення 40 407,87 грн.

в с т а н о в и в :
23 березня 2020 року Департамент міського господарства Ужгородської міської ради звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Брижатюк Володимира Григоровича про стягнення 40  407,87 грн., з яких: 35  171,62 грн. – заборгованість за договором №78 на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород від 03 серпня 2016 року та 5  236,25 грн. – пені.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11 червня 2020 року у справі №907/164/20 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 40  049 грн., з яких: 35  171,62 грн. – боргу по орендній платі та 4  877,38 грн. – пені.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем неналежним чином виконувались обов`язки щодо сплати орендних платежів за договором, внаслідок чого, в останнього виникла заборгованість в розмірі 35  171,62 грн., докази погашення якої у матеріалах справи відсутні та відповідачем суду не подані. Поряд з цим, місцевий господарський суд, здійснивши перерахунок пені за кожен місяць окремо, врахувавши встановлений договором строк оплати (до 15 числа поточного місяця) та положення ч.6 ст.232 ГК України, дійшов висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення пені, а саме в сумі 4 877,38 грн.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач – Фізична особа-підприємець Брижатюк Володимир Григорович звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 11 червня 2020 року у справі №907/164/20 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що не подання суду першої інстанції відзиву на позовну заяву зумовлене тим, що відповідач не знав та не міг знати про відкриття провадження у справі та встановлення судом строку на подання відзиву, оскільки ухвала місцевого господарського суду про відкриття провадження у справі на адресу відповідача не надсилалась. Щодо суті спору, апелянт наголошує, що договір №78 від 01 серпня 2016 року укладений сторонами з протоколом розбіжностей від 03 серпня 2016 року, згідно з яким у п.3.1 договору сторони погодили, що орендар погоджується сплачувати орендодавцеві орендну плату за фактичне використання об`єкта оренди від 03 серпня 2016 року з моменту підписання договору. Одночасно скаржник вказує, що не здійснював підприємницьку діяльність протягом квітня-жовтня 2019 року за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо,17 кафе «Фаббріка Другетті», в орендованих приміщеннях згідно договорів оренди нежитлових приміщень від 01.05.2017 року та від 26.07.2018 року; також посилається на дострокове припинення договору оренди нежитлових приміщень від 26.07.2018 року з 12 грудня 2018 року. Також на підтвердження припинення діяльності, пов`язаної з кафе «Фаббріка Другетті» та відповідно не використання об`єкту оренди для розміщення відкритого літнього майданчика, апелянт також долучив до апеляційної скарги копію книги обліку доходів, зареєстровану в ДПІ у м. Ужгород 17 грудня 2015 року №2464. Відтак, на думку скаржника, у зв`язку з невикористанням ним об`єкта оренди протягом квітня-жовтня 2019 року, вимоги позивача про стягнення орендної плати за вказаний період та пені є безпідставними.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21 серпня 2020 року (колегією суддів у складі: Хабіб М.І. (головуючий суддя), судді: Матущак О.І. та Плотніцький Б.Д.) відкрито апеляційне провадження у справі №907/164/20 за апеляційною скаргою ФОП Брижатюка Володимира Григоровича на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11 червня 2020 року; розгляд справи постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; позивачу надано строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.
07 вересня 2020 року від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема, зазначає, що відповідача було повідомлено про відкриття провадження у справі, шляхом оголошення про виклик, при цьому, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та долучення доказів, у зв`язку з чим, вважає безпідставним долучення будь-яких доказів до апеляційної скарги. Щодо суті поданих відповідачем доказів зазначає, що такі не стосуються обставин справи та не спростовують заборгованості відповідача, поряд з цим, наголошує, що останнім не вчинено жодних дій на розірвання договору №78 від 03 серпня 2016 року, який укладено на строк – до 01 листопада 2020 року.
У зв`язку із звільненням у відставку судді Хабіб М.І., розпорядженням керівника апарату суду №495 від 12 листопада 2020 року призначено автоматизовану заміну складу суду для розгляду справи №907/164/20.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2020 року справу №907/164/20 розподілено колегії суддів у складі: Якімець Г.Г. (головуючий суддя), судді: Матущак О.І., Плотніцький Б.Д.
Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року справу №907/164/20 прийнято до провадження колегією суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Якімець Г.Г., суддів: Матущак О.І., Плотніцький Б.Д. та призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи від сторін до суду не надходило.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 03 серпня 2016 року між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (в тексті договору – орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Брижатюк Володимиром Григоровичем (в тексті договору – орендар) укладено договір №78 на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород, відповідно до умов якого, а саме: розділу 1 предметом договору є надання орендодавцем орендареві права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою – фігурного елементу мощення площею 40 кв. м за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 17, кафе «Фаббріка Другетті» для розміщення відкритого літнього майданчика для здійснення підприємницької діяльності на умовах оренди.
Згідно з п.2.2 Договору орендар зобов`язався, зокрема: встановлювати об`єкти згідно виданого паспорту відкритого літнього майданчика №26/2016 від 28.07.2016 року; своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендодавцю вартість користування об`єктом за діючими на день сплати розрахунковими ставками, визначеними п.3 рішення сесії Ужгородської міської ради від 07.11.2014 року №1505 «Про Порядок отримання паспортів відкритих літніх майданчиків у місті Ужгороді»; щорічно в термін до 06 листопада проводити демонтаж об`єкта власними силами та за власні кошти.
Відповідно до п.3.1 Договору (в редакції протоколу розбіжностей від 03 серпня 2016 року) орендар погоджується сплачувати орендодавцеві орендну плату за фактичне використання об`єкта оренди від 03 серпня 2016 року, тобто з моменту підписання договору.
У п.3.2 Договору сторони погодили, що орендар сплачує орендодавцеві плату за користування об`єктом (в сезонний період з 01 квітня по 01 листопада) щомісячно до 15 числа поточного місяця у розмірі 1  680 грн. за місяць, в тому числі ПДВ 280 грн.
Ставка плати за користування конструктивними елементами благоустрою та розміри орендованої площі встановлюються сторонами при укладенні зазначеного договору і не можуть бути нижчими від розрахункових ставок та розмірів площі, визначених у п.3.2 даного договору. Розрахункові ставки орендованої плати щорічно на кожен наступний рік визначаються шляхом коригування розміру розрахункової ставки попереднього року на рівень інфляції за цей рік. У разі зміни розрахункових ставок та розмірів об`єкта користування, внесення плати орендарем здійснюється у розмірі нових ставок з дати набрання ними чинності і орендар зобов`язаний не пізніше 3-х днів з дати підписати з орендодавцем зміни до цього договору. Відсутність або не підписання змін орендарем не звільняє його від внесення плати у розмірі і за ставками згідно з цим пунктом, у тому числі за зміненими, як це встановлено цим абзацом. (п.3.4 Договору).
Згідно з п.4.1 Договору у разі протермінування платежів, передбачених у пункті 3.2 цього Договору орендар сплачує на користь орендодавця пеню від суми протермінованого платежу за кожен день протермінування згідно з діючим на цей період законодавством, але не вище подвійної облікової ставки Національного банку України.
Пунктом 6.1 Договору передбачено, що останній діє до 01 листопада 2020 року. Невід`ємною частиною договору є паспорт відкритого літнього майданчика.
У розділі 8 Договору сторонами погоджено розрахунок орендної плати за користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності, а саме: площа – 40 кв. м; розмір плати – 1 кв. м х 35 грн. (центральна зона); розмір орендної плати – 1  680 грн.
Об`єкт оренди передано відповідачу за актом приймання-передачі конструктивного елементу благоустрою (фігурного елементу мощення) загальною площею 40 кв. м за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 17 (кафе «Фаббріка Другетті») від 03 серпня 2016 року.
У зв`язку зі зміною розрахункових ставок орендної плати, позивач надіслав на адресу відповідача додаткову угоду від 25 лютого 2019 року до договору оренди від 03 серпня 2016 року №78, якою внесено зміни до п.3.2, п.3.3 та розділу 8 вказаного Договору, а саме: орендар сплачує орендодавцеві плату за користування об`єктом щомісячно до 15 числа поточного місяця у розмірі 4 800 грн. за місяць (в тому числі ПДВ 800 грн.), з розрахунку 100 грн. за 1 кв.м. Вказана угода підписана лише орендодавцем – Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради.
У березні 2020 року Департамент міського господарства Ужгородської міської ради звернувся до суду з цим позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Брижатюк Володимира Григоровича 40 407,87 грн., з яких: 35 171,62 грн. – заборгованість за договором №78 на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород від 03 серпня 2016 року та 5 236,25 грн. – пені.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст.759 ЦК України).
Згідно з ч.ч.1, 3, 5 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
У п.3.2 Договору сторони погодили, що орендар сплачує орендодавцеві плату за користування об`єктом (в сезонний період з 01 квітня по 01 листопада) щомісячно до 15 числа поточного місяця у розмірі 1 680 грн. за місяць, в тому числі ПДВ 280 грн. За умовами додаткової угоди від 25 лютого 2019 року орендар сплачує орендодавцеві плату за користування об`єктом щомісячно до 15 числа поточного місяця у розмірі 4 800 грн. за місяць (в тому числі ПДВ 800 грн.) з розрахунку 100 грн. за 1 кв.м. Слід зазначити, що вказані ставки орендної плати правомірно застосовано позивачем до спірних правовідносин, зважаючи на погоджені сторонами умови, що передбачені п.3.4 Договору, незважаючи на непідписання додаткової угоди з боку відповідача. Докази надіслання додаткової угоди до договору відповідачу долучені позивачем до позовної заяви.
Об`єкт оренди передано відповідачу за актом приймання-передачі конструктивного елементу благоустрою (фігурного елементу мощення) загальною площею 40 кв. м за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 17 (кафе «Фаббріка Другетті») від 03 серпня 2016 року.
Як вбачається з розрахунку позивача та вказане не спростовано відповідачем, останній частково виконував свій обов`язок щодо сплати орендної плати за договором, проте, така сплата проведена не у повному обсязі, а з квітня 2019 року не проводилась взагалі.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на протокол розбіжностей до договору від 03 серпня 2016 року, який (протокол) підписаний сторонами договору, є чинним, та за умовами якого сторони домовились, що орендар погоджується сплачувати орендодавцеві орендну плату за фактичне використання об`єкта оренди від 03 серпня 2016 року з моменту підписання договору. На думку скаржника вказаний пункт договору свідчить про обов`язок орендаря сплачувати орендну плату лише за період фактичного використання об`єкта оренди. Однак, колегія суддів вважає такі посилання скаржника безпідставними, оскільки сторонами у п.3.2 договору погоджено, що орендар сплачує орендодавцеві плату за користування об`єктом в сезонний період з 01 квітня по 01 листопада. Поряд з цим, у п.3.1 договору (в редакції протоколу розбіжностей) погоджено, що орендна плата сплачується за фактичне використання об`єкта оренди саме починаючи з 03 серпня 2016 року, тобто з дня укладення договору (підписання з протоколом розбіжностей).
Щодо долучених до апеляційної скарги доказів, а саме: копії договору оренди нежилих приміщень від 01 травня 2017 року; копії акту прийому-передачі від 01 травня 2017 року; копії акту прийому-передачі від 26 липня 2018 року; копії договору оренди нежилих приміщень від 26 липня 2018 року; копії акту прийому-передачі від 26 липня 2018 року; копії акту прийому-передачі від 12 грудня 2018 року; копії книги обліку доходів, колегія суддів вирішила такі докази долучити до матеріалів справи, оскільки доводи скаржника про неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції є достатніми, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів надіслання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 07 квітня 2020 року про відкриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування на відповідні рахунки суду (акт начальника відділу діловодства та забезпечення судового процесу та головного спеціаліста від 08 квітня 2020 року).
Дослідивши подані відповідачем докази, колегія суддів дійшла висновку, що такі не спростовують доводів позивача про наявність у відповідача заборгованості за договором №78 на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород від 03 серпня 2016 року. Предметом договорів оренди нежилих приміщень від 01 травня 2017 року та від 26 липня 2018 року є приміщення другого поверху за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 17, орендодавцем за якими є ФОП Левицький Роберт Йосипович. Відповідач посилається на акт прийому-передачі від 12 грудня 2018 року, за яким останній повернув орендодавцеві (ФОП Левицькому Р.Й.) нерухоме майно, що є предметом вказаних договорів, та книгу обліку доходів, як на підставу, що свідчить про невикористання об`єкта оренди за договором №78 на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород від 03 серпня 2016 року у спірний період, за який позивач просить стягнути заборгованість з орендної плати, однак, вказане не спростовує встановлених судом вище обставин у справі та погоджених сторонами у договорі умов щодо оплати орендної плати (в тому числі і періоду, за який здійснюється така плата: сезонний період: з 01 квітня по 01 листопада).
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не подано будь-яких доказів (листи, повідомлення, адресовані позивачу), які б свідчили про намір орендаря розірвати договір №78 на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород від 03 серпня 2016 року, у зв`язку з невикористанням об`єкта оренди у сезонний період. При цьому, матеріали справи не містять акту приймання-передачі об`єкта оренди орендодавцю, у відповідності до вимог п.7.7 Договору, відтак, у відповідача виник обов`язок щодо сплати орендної плати за договором, зокрема за спірний період: жовтень 2017 року та з квітня по жовтень 2019 року в сумі 35  171,62 грн.
В силу положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Поряд з тим, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).
Частиною 1 ст.230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст.550 ЦК України).
У ч.6 ст.231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Згідно з ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Частиною 2 ст.343 ГК України передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Так, у п.4.1 Договору сторони погодили, що у разі протермінування платежів, передбачених у пункті 3.2 цього Договору орендар сплачує на користь орендодавця пеню від суми протермінованого платежу за кожен день протермінування згідно з діючим на цей період законодавством, але не вище подвійної облікової ставки Національного банку України.
З огляду на вказані приписи та перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4 877,38 грн. пені, з огляду на розрахунок пені за кожен місяць окремо, а також встановлений договором строк оплати (до 15 числа поточного місяця) та положення ч.6 ст.232 ГК України.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Беручи до уваги наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 40 049 грн., з яких: 35 171,62 грн. – боргу по орендній платі та 4 877,38 грн. – пені.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Доводи скаржника про скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними та не спростовують висновків, викладених судом в оскаржуваному рішенні.
Одночасно колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Закарпатської області від 11 червня 2020 року у справі №907/164/20, у зв`язку з порушенням норм процесуального права (щодо відсутності у матеріалах справи доказів повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі), оскільки, у відповідності до п.3 ч.3 ст.277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. По-перше, апелянт не посилається на таку підставу для скасування рішення суду першої інстанції, а лише обґрунтовує вказаним поважність причин не подання відзиву на позовну заяву; по-друге, справа розглядалась судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання; по-третє, до позовної заяви позивач долучив опис вкладення у цінний лист та накладну, які підтверджують надіслання позовної заяви з додатками відповідачу у справі на адресу, що вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Легоцького, 58/63. З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення місцевого господарського суду, у зв`язку з порушенням норм процесуального права, незважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:
Рішення Господарського суду Закарпатської області від 11 червня 2020 року у справі №907/164/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Брижатюк Володимира Григоровича – без задоволення.
Матеріали справи №907/164/20 повернути до Господарського суду Закарпатської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку, у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Матущак О.І.

Суддя                                                                                          Плотніцький Б.Д.