ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
12 лютого 2021 року
м. Харків
справа № 953/1222/20
провадження № 22-ц/818/970/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук  Н.П. ,
суддів: Тичкової О.Ю., Хорошевського О.М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кононенко Олег Миколайович

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові 
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кононенко Олег Миколайович про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на дитину,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Київського районного суду м.Харкова від 13 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Губсько.ю Я.В., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідача ОСОБА_2 .
Свої вимоги позивач вмотивовує тим, що 03.06.2010 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова (справа № 2-1896/2010) винесено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 05.03.2010 року аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менш 30% пожиточного мінімуму для дитини відповідного віку.
01.09.2010 року відкрито виконавче провадження ВП № 21321003. Перший платіж по аліментам відповідач сплатив лише у жовтні, листопаді та грудень 2019 року (половину нарахованої суми за жовтень, листопад та грудень 2019 року) через 10 років після зазначеної судом дати для початку виплат аліментів 05.03.2010 року.
09.01.2020 року Державний виконавець Київського відділу ДВС м. Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кононенко О.М. надав довідку про розрахунок заборгованості по аліментам.
Відповідно розрахунку ДВС в період з 05.03.2010 року по 09.01.2020 року, так як на теперішній час в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про доходи боржника, то заборгованість по аліментах складає 129034,75 грн . Згідно формули розрахунку загальної суми пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів розмір пені на 09 січня 2020 року становить: 1744176,80 грн.
Враховуючи наявність рішення суду про стягнення аліментів з відповідача, приймаючи до уваги довідку державного виконавця щодо наявності заборгованості з виплати аліментів, вбачається факт наявності у  ОСОБА_2  заборгованості за аліментами перед  ОСОБА_1 на утримання дитини в період з 05.03.2010 року по 09.01.2019 року
В зв`язку з тим, що розмір пені складає більше 100% заборгованості по аліментам в період з 05.03.2010 року по 09.01.2019 року, відповідно розмір пені до виплати вважати рівним 100% заборгованості тобто 129034,75 грн., який позивач просить стягнути з відповідача у позові.
Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 13 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) суму пені за прострочення аліментів за період з 05 березня 2010 року по 09 січня 2019 року у розмірі 105407,52 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно від задоволеної частини в розмірі 1054,49 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що твердження позивача про те, що відповідач не надає матеріальної підтримки для свого сина спростовано доказами сплати аліментів, а саме квитанціями про відправку коштів поштовими переказами Укрпоштою. Вказує, що з 2010 року та по сьогоднішній день позивач отримує аліменти на дитину. Доказом цього є факт, що позивач лише в 2019 році звернулася до правоохоронних органів та до суду щодо заборгованості. Також вказує, що суд незаконно стягнув пеню за період з 05.03.2010 року по 30.01.2019 року оскільки позивач не надала доказів щодо неотримання нею та повернення аліментів за вказаний період, а лише за період 2019 року.
ОСОБА_1 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку та правильно встановив, що позивачка не отримувала з 05.03.2010 року по 09.01.2019 року стягнутих з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина. Також звертає увагу на те, що відповідач з 2010 року по 2019 рік включно направляв щомісячно на неправильну адресу позивачки поштові перекази, які через місяць приходив та забирав, тому що вони поверталися за строком зберігання і повторно направляв за тими ж реквізитами, що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований. Відповідач не звертався до суду із скаргою на дії державного виконавця.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та зазначено в ухвалі про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року провадження у справі призначено та зазначено про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 ст. 279 ЦПК України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Частинами 5, 6 ст. 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов : предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

За приписами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційній скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч.3 ст. 369 ЦПК України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій вказаної статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову та малозначності справи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач своєчасно не виконував свій обов`язок по сплаті аліментів в повному обсязі, отже вимоги позивача в частині стягнення на її користь пені по аліментах є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 03.06.2010 року з ОСОБА_2 . на користь ОСОБА_1 . стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 05.03.2010 року і до повноліття дитини, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 10-12).
В провадженні Київського ВДВС м. Харків СМУМЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1896/2010, виданого Орджонікідзевським районним судом м.Харкова про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 05.03.2010 року і до його повноліття.
В письмових поясненням Державний виконавець Київського ВДВС м. Харків СМУМЮ посилається на те, що з 10.09.2010 (дати відкриття виконавчого провадження) ОСОБА_2 на виклики державного виконавця, що направлялися за місцем його реєстрації не прибував, у зв`язку із цим, розрахунок заборгованості здійснювався виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості, відповідно до ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження».
Згідно розрахунку заборгованості, виданого Київським ВДВС м. Харків СМУМЮ від 28.05.2020 року (а.с. 96-28) ОСОБА_2 за період з березня 2010 року по травень 2020 року включно має заборгованість по аліментам у розмірі 139032,50 грн., станом на день розрахунку 28.05.2020 року, з врахуванням проведених виплат -5650 грн.
Звертаючись з позовом до суду, позивачка стверджує, що відповідач не сплачує аліменти та існує заборгованість по сплаті аліментів і розрахувала заборгованість по пені за період з 05 03.2010 року по 09.01.2019 року у розмірі 1744176,80 грн. (а.с. 96-98).
Статтею 180СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49ЦК України та ст.196СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.
Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15травня 2006року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.
Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.
Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Матеріали справи свідчать проте, що ОСОБА_2 був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення. Проте свої зобов`язання вчасно не виконував.
Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
У статті 196СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:
p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року за результатами розгляду справи № 572/1762/15-ц.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач добровільно сплачував позивачці аліменти, шляхом направлення поштою грошових переказів не приймаються судовою колегією виходячи з такого.
Матеріали справи містять розрахунок заборгованості, виданий Київським ВДВС м. Харків СМУМЮ від 28.05.2020 року з якого вбачається, що ОСОБА_2 , за період з березня 2010 року по травень 2020 року включно має заборгованість по аліментам у розмірі 139032,50 грн., станом на день розрахунку 28.05.2020 року, з врахуванням проведених виплат -5650 грн. також з вказаного розрахунку вбачається, що з березня 2010 року по вересень 2019 року ОСОБА_2 не сплачував аліменти.( а.с. 96-28)
ОСОБА_2 в апеляційний суд надав розрахунок заборгованості, виданий Київським ВДВС м. Харків СМУМЮ від 28 січня 2021 року з якого вбачається, що станом на день розрахунку 01 січня 2021 року, заборгованість по аліментам складає 65 322 грн. 97 коп. Також з розрахунку вбачається, що починаючи з грудня 2010 року по ОСОБА_2 сплачував аліменти майже кожного місяці однак не в повному розмірі.
Відповідно до ч.3,6 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
При цьому ОСОБА_2 не заявляє клопотання про приєднання вказаних документів та не наводить взагалі наявності поважних причин, які б унеможливлювати пред`явити зазначений доказ в суді першої інстанції.
Виходячи з наведеного, посилання в апеляційній скарзі на нові документи та докази не може бути прийняте, оскільки ОСОБА_2 не обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції за відсутності будь- яких перешкод для цього.
Крім того, зазначений розрахунок містить суперечливі дані.
Так, з вказаного розрахунку вбачається, що в січні 2019 року ОСОБА_2 було сплачено 1000 грн., в лютому 2019 року - 1500 грн, в березні 2019 року - 1500 грн., в квітня 2019 року - 1000 грн., в травні 2019 року - 1500 грн., в червні 2019 року - 500 грн., в липні 2019 року - 1000 грн., 
Однак, з листів АТ «Укрпошта» від 27.01.2020 №21-2019122710319 та №21-06 від 10.03.2020 вбачається, що поштові перекази, які були здійснені ОСОБА_2 у вказані періоди направлялися на невірну адресу позивачки, які згодом поверталися відправнику
Так, поштовий переказ №0086 на суму 500 грн., що прийнятий 15.03.2019 на адресу АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_5 , повернутий на зворотню адресу та вручений відправнику 11.07.2019; поштовий переказ №0090 на суму 500 грн., що прийнятий 28.05.2019 на адресу АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_1 , повернутий на зворотню адресу та вручений відправнику 11.07.2019; поштовий переказ №0037 на суму 500 грн., що прийнятий 09.04.2019 на адресу АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_1 , повернутий на зворотню адресу та вручений відправнику 28.05.2019, поштовий переказ №0021 на суму 500 грн., що прийнятий 10.05.2019 на адресу АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_1 , повернутий на зворотню адресу та вручений відправнику 11.07.2019, поштовий переказ №0099 на суму 500 грн., що прийнятий 25.04.2019 на адресу АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_1 , повернутий на зворотню адресу та вручений відправнику 28.05.2019, поштовий переказ №0050 на суму 500 грн., що прийнятий 18.02.2019 на адресу АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_1 , повернутий на зворотню адресу та вручений відправнику 09.04.2019, поштовий переказ №0024 на суму 500 грн., що прийнятий 15.01.2019 на адресу АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_5 , повернутий на зворотню адресу та вручений відправнику 09.04.2019, поштовий переказ №0063 на суму 500 грн., що прийнятий 30.01.2019 на адресу АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_5 , повернутий на зворотню адресу та вручений відправнику 10.05.2019, поштовий переказ №0040 на суму 500 грн., що прийнятий 27.03.2019 на адресу АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_5 , повернутий на зворотню адресу та вручений відправнику 25.04.2019, поштовий переказ №0077 на суму 500 грн., що прийнятий 11.07.2019 на адресу АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_5 , повернутий на зворотню адресу та вручений відправнику 31.08.2019, поштовий переказ №0104 на суму 500 грн., що прийнятий 20.07.2019 на адресу АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_5 , повернутий за закінченням терміну зберігання та вручений відправнику 17.10.2019; поштовий переказ №6/0219 на суму 500 грн., що прийнятий 01.09.2019 на адресу АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_5 , повернутий на зворотню адресу та вручений відправнику 18.10.2019, поштовий переказ №2/00206 на суму 500 грн., що прийнятий 25.03.2019 на адресу АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_5 , повернутий на зворотню адресу та вручений відправнику 25.04.2019. 
Як вбачається з тексту відповіді АТ «Укрпошта», відомості про раніше відправлені поштові переводи не зберіглися, оскільки їх строк зберігання 6 місяців.(а.с.79-81)
Квитанції, які надані позивачем не містять відомостей про адресу отримувача та не можуть бути беззаперечним доказом того, що вони були направлені на вірну адресу позивача та отримані нею.
Крім того, в матеріалах справи містяться заяви позивачки, які адресовані Начальнику Київського ВДВС м. Харків та відповіді на вказані заяви, з яких вбачається, що ОСОБА_2 в періоди з 01.07.2012 по 31.12.2012 року, з 01.01.2013 по 30.06.2013, з 01.07.2014 року по 31.12.2015 року, з 01.01.2015 по 30.06.2015, з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року, з 01.11.2017 року по 30.01.2018 року, з 01.05.2018 року по 31.10.2018 року, з 01.02.2019 року по 31.07.2019 року не отримувала аліменти від ОСОБА_2 з примусового виконання виконавчого листа №2-1896/2010, виданого Орджонікідзевським районним судом м.Харкова про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 05.03.2010 року і до його повноліття.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб та юридичних осіб у спосіб, визначений законами України, але в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи свідчать про те, що відповідач неналежно виконував, покладений на нього статтею 180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, оскільки сплачував стягнуті з нього рішенням суду аліменти нерегулярно.
Наявність заборгованості зі сплати аліментів за період з березня 2010 року по січень 2019 року (включно), відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів у розмірі за період з 05 березня 2010 року по 09 січня 2019 року у розмірі 105407,52 грн. тобто у розмірі, що не перевищує 100%заборгованості за період, з а який просить позивач, а також, колегією суддів враховано те, що позивач ОСОБА_1 погодилася з рішенням суду першої інстанції та не оскаржувала його.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції встановивши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, залишає судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст.141,382 ЦПК України між сторонами не розподіляються.
Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389,390 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення на рішення Київського районного суду м.Харкова від 13 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий -                                                                             Н.П. Пилипчук 

Судді -                                                                                       О.Ю. Тичкова 
                                                                                                                                                             
                                                                       О.М. Хорошевський