ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/514/21 Справа № 216/4293/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Онопченко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Завортного К.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року АТ КБ “Приватбанк” звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу.
В обґрунтування позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” посилалися на те, що ОСОБА_4 підписав заяву б/н від 09 серпня 2011 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 14000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з “Умовами та правилами надання банківських послуг” та “Тарифами Банку”, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту АТ КБ “Приватбанк” керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ “Приватбанк” свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер. Після його смерті із заявами про прийняття спадщини, чи відмову від спадщин ніхто не звертався. Спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ “Приватбанк”. Разом з тим, на час відкриття спадщини з спадкодавцем проживали за однією адресою відповідачі, які відповідно до ст.1268 ЦК України, є таким, що прийняли спадщину після позичальника ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позичальник ОСОБА_4 порушував умови Договору в частині своєчасного погашення платежів АТ КБ “Приватбанк”, у зв`язку з чим станом на дату його смерті - 03 вересня 2015 року - виникла заборгованість в розмірі 13768 грн. 23 коп., з яких: 11975 грн. 54 коп. – тіло кредиту, 1742 грн. 69 коп. – нараховано процентів за користування кредитом. Банк звертався до відповідачів з листом-претензією, однак останніми борг сплачено не було. На підставі викладеного АТ КБ “Приватбанк” просили суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 13768 грн. 23 коп.
       Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року, з урахуванням ухвали Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2020 року про виправлення описки, частково задоволено позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк”. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ “Приватбанк” заборгованість за кредитним договором б/н від 09 серпня 2011 року, яка складається з заборгованості за тіло кредитом в розмірі 11975 грн. 54 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ “Приватбанк” судові витрати по сплаті судового збору в сумі 510 грн. 85 коп. з кожного.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять рішення суду від 14 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
       Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, АТ КБ “Приватбанк” посилалися на те, що ОСОБА_4 підписав заяву б/н від 09 серпня 2011 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 14000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (т.1 а.с.4-7). 
        ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з “Умовами та правилами надання банківських послуг” та “Тарифами Банку”, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (т.1 а.с.14).
       Відповідно до положень п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.
       Згідно з п.1.1.7.3 умов та правил надання банківських послуг, картрахунок відкритий на невизначений термін та може бути закритий за заявою держателя.
       Пунктом 1.1.7.12 передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.
       Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки.
       Згідно з пунктом 2.1.1.2.11. Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.
       Згідно з п.2.1.1.3.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунку клієнтів, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, яка підлягає сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами(договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. 
       Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік відповідно до п.2.1.1.12.6 правил користування платіжною карткою.
       Відповідно до п.2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту та оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
       Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. 
В п.2.1.1.12.11 правил користування платіжною карткою зазначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленій банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових зобов`язань та інших обов`язків за цим договором.
        ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер (т.1 а.с.54). 
       Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_4 перед банком станом на 03 вересня 2015 року складає 13768 грн. 23 коп., з яких: 11975 грн. 54 коп. – тіло кредиту, 1742 грн. 69 коп. – нараховано процентів за користування кредитом (т.1 а.с.11-13).
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованості в частині стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11975 грн. 54 коп., однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Як правило, застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ “Приватанк”).
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
       Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, АТ КБ “Приватбанк” посилалися на те, що ОСОБА_4 підписав заяву б/н від 09 серпня 2011 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 14000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (т.1 а.с.4-7). 
        ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з “Умовами та правилами надання банківських послуг” та “Тарифами Банку”, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (т.1 а.с.14).
       Зазначена вище заява не містить відомостей про строк дії кредитного договору, процентна ставка не зазначена.
       Відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів).
        ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер (т.1 а.с.54). 
       Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_4 перед банком станом на 03 вересня 2015 року становить 13768 грн. 23 коп., з яких: 11975 грн. 54 коп. – тіло кредиту, 1742 грн. 69 коп. – нараховано процентів за користування кредитом (т.1 а.с.11-13).
       Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.
       Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті: http://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору, які визначають пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, та інші умови.
       При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів божник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_4 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
       Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
       У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_4 . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
       Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
       Втяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті: http://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису ОСОБА_4 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між ним та АТ КБ “Приватбанк” 09 серпня 2011 року шляхом підписання Анкети-заяви. 
       Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
       Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
       Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
       Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
       У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
       У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою – споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів».
       Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач – фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
       Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
       Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_4 АТ КБ “Приватбанк” дотрималися вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України “Про захист прав споживачів” про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
       Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.
       Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Встановлено, що позичальник ОСОБА_4 за життя користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджується відповідною випискою (т.1 а.с.116, 117).
       Банк зазначав, що у порушення умов кредитного договору, за життя ОСОБА_4 свої зобов`язання належним чином не виконував, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого утворилася заборгованість, станом на 03 вересня 2015 року складає 13768 грн. 23 коп., з яких: 11975 грн. 54 коп. – тіло кредиту, 1742 грн. 69 коп. – нараховано процентів за користування кредитом (т.1 а.с.11-13).
       Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.
       Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
       Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
       Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він мешкав разом з померлим. Для того, щоб встановити факт сумісного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус за місцем відкриття спадщини перевіряє в паспорті відмітку про реєстрацію проживання спадкоємця та встановлює місця реєстрації проживання померлого за довідкою органів реєстрації. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину через подання заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений для цього законодавством, тобто шестимісячний строк. Своїми діями спадкоємець перериває для себе строк для прийняття спадщини і стає власником майна.         Якщо спадкодавець подав заяву про відмову від спадщини у встановлений для цього строк, вважається, що він відмовився від спадщини.
       Зі змісту зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.
       Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
       05 грудня 2015 року АТ КБ “Приватбанк”, дізнавшись про смерть позичальника, направили до П`ятої Криворізької державної нотаріальної контори претензію кредитора з проханням повідомити спадкоємців про наявність заборгованості спадкодавця перед банком та включити ці вимоги до спадкової маси (т.2 а.с.77, 78).
       Із спадкової справи №689/2015, заведеної 24 грудня 2015 року, вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявами про прийняття спадщини, чи відмовою від спадщини ніхто не звертався (т.2 а.с.65-82).
       Встановлено, відповідач ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та була зареєстрована разом із ОСОБА_4 на день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.49, 51, 85).
       Таким чином, на момент смерті чоловіка ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_3 була зареєстрована за однією адресою разом з померлим та вступила в управління та володіння спадковим майном, що свідчить про прийняття нею спадщини.
       Щодо відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід зазначити наступне.
       Згідно довідок з відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 17 вересня 2018 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.83, 84).
       Із спадкової справи №689/2015 заведеної 24 грудня 2015 року вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини, чи відмовою від спадщини не зверталися (т.2 а.с.65-82).
       Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у родинних відносинах з ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріали справи не містять. 
       Таким чином, позивачем не доведено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з них підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 09 серпня 2011 року.
       Враховуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк” є обґрунтованими в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором б/н від 09 серпня 2011 року станом на 03 вересня 2015 року у розмірі 11975 грн. 54 коп. за тілом кредиту.
       В іншій частині позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, є недоведеними фактом досягнення сторонами домовленості про сплату відповідачем у будь-якому розмірі процентів.
       За таких обставин,         враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ “Приватбанк”.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – задовольнити частково.
       Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу - скасувати.
       Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_3 про стягнення боргу — задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” заборгованість за кредитним договором б/н від 09 серпня 2011 року станом на 03 вересня 2015 року у розмірі 11 975 грн. 54 коп. - за тілом кредиту.
       В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_3 — відмовити.
       У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу — відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” судовий збір у розмірі 1762 грн.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       
       Головуючий суддя

       Судді