ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2021 р.	Справа № 480/1814/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С  
              представник відповідача Кошеленко В.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області як територіального органу утвореного на правах відокремленого підрозділу  на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми по справі № 480/1814/20
за позовом      ОСОБА_1      
до     Головного управління ДПС у Сумській області як територіального органу утвореного на правах відокремленого підрозділу                     
про визнання протиправними та скасування вимог,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просила суд: визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Сумській області від 16.05.2019 за № Ф-4558-54 в сумі 5211,36 грн та від 11.11.2019 за № Ф-4558-54 на суму 5508,36 грн.; повернути їй незаконно утримані кошти по виконавчому листу в сумі 1000 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління ДФС у Сумській області видані   ОСОБА_1 : від 16 травня 2019 за № Ф-4558-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 5211,36 грн та від 11 листопада 2019 за № Ф-4558-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі суму 5508,36 грн.  
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з  рішенням суду  першої інстанції в частині задоволення позову, відповідачем  подано апеляційну скаргу, в якій він просить  скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
В  обґрунтування    вимог    апеляційної     скарги   відповідач  вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" ОСОБА_1 є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Враховуючи зміни до Закону № 2464, нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 рік та щоквартальні нарахування цього єдиного внеску у 2018-2019 роках в інтегровані картки платників єдиного внеску проводяться автоматично на центральному рівні. Так, відповідно до інтегрованої картки платника податків єдиного внеску проведені нарахування по строку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як платнику незалежної професійної діяльності та сформовані оскаржувані вимоги. Вважає такі вимоги правомірними.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення в частині задоволення позову, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. 
Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до  ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце  розгляду справи, не перешкоджає  розгляду  справи.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Протокольною ухвалою суду від 18.01.2021 року було замінено відповідача по справі Головне управління ДПС у Сумській області на правонаступника Головне управління ДПС у Сумській області як територіальний орган утворений на правах відокремленого підрозділу.  
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 01.10.1993 зареєстрована як самозайнята особа.
ОСОБА_1 є пенсіонером за віком.
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 отримала вимогу ГУ ДФС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 № Ф-4558-54 на суму 15819,54 грн єдиного внеску.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 по справі 480/1814/20, позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Сумській області про визнання дій неправомірними та скасування вимоги – задоволено частково і визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДФС у Сумській області від 19.11.2018 № Ф-4558-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 15819,54 грн.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2019 апеляційна скарга  ГУ ДФС у Сумській області повернута скаржнику.
19.09.2019 державним виконавцем Ковпаківського відділу ДВС міста Суми ГТУЮ у Сумській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60114962 з виконання вимоги відповідача від 16.05.2019 за № Ф-4558-54 в сумі 5211,36 грн (а.с. 9).
У лютому 2020 ОСОБА_1 стало відомо, що на виконанні державного виконавця знаходяться вимоги ГУ ДФС у Сумській області від 16.05.2019 за № Ф-4558-54 в сумі 5211,36 грн та від 11.11.2019 за № Ф-4558-54 на суму 5508,36 грн (а.с. 7-8).
Вказані вимоги сформована відповідачем з огляду на те, що ОСОБА_1 є самозайнятою особою, займається адвокатською діяльністю та не підпадає під категорію осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Непогодившись із зазначеними вимогами, позивач звернулася до суду з даним позовом.  
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 є особою, яка звільняється від сплати за себе єдиного внеску, у відповідності до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", спірні вимоги є такими, що не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України та такими, що підлягають скасуванню.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову не оскаржено, а тому не підлягає апеляційному перегляду.
Таким чином, апеляційному перегляду підлягає рішення суду лише в частині задоволених позовних вимог. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.    
Спірні правовідносини врегульовані  Конституцією України,  Податковим кодексом України  (далі - ПК України), Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою  наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449   у редакції    наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 469, (далі -    Інструкція № 449).
Так, відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та Законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються  Законом № 2464-VI.
У статті 1 Закону № 2464-VI  закріплено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому    законом  порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього  Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених  законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу) (частина дванадцята  статті 9 Закону № 2464-VI).
Згідно з пунктом 6 частини першої  статті 1 Закону № 2464-VI  недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим  Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
У відповідності до частини першої  статті 25 Закону № 2464-VI, рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього  Закону  зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно зі  ст. 2 Закону № 2464-VI, його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим  Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим  Законом  визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до частини четвертої  статті 4 Закону № 2464-VI  особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до  закону  пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно пункту 2 розділу VI  Інструкції № 449  у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені  Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених  Законом, є недоїмкою.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Пунктом 4 Інструкції № 449 регламентовано право контролюючих органів формувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що особи, які зареєстровані як ФОП, перебувають на спрощеній системі оподаткування та одночасно є пенсіонерами за віком, звільняються від сплати ЄСВ, а також від подання звіту.
Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 року у справі № 805/2195/17-а.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що на момент виникнення спірних правовідносин позивач досяг передбаченого  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  пенсійного віку.
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, виключення з вказаної категорії осіб становлять тільки ті фізичні особи-підприємці, які добровільно беруть участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Порядок укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлений у частині 3  статті 10 Закону №2464-VI, а саме: особи, зазначені у частині першій цієї статті, подають до податкового органу за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Податковий орган, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.
З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, податковим органом в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви  укладається договір  про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналогічний порядок добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування передбачений    Інструкцією №449.
Таким чином, підставою для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на добровільних засадах є укладений договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Враховуючи, що позивач є пенсіонером, який отримує пенсію за віком, то він може бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Проте, підтвердження того, що такий договір існує, в матеріалах справи відсутнє, Відповідний договір щодо добровільної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування між позивачем та відповідачем не укладався.
Таким чином, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваних вимог діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права.
Натомість, в ході судового розгляду справи було встановлено, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску як на загальних підставах, так із підстав добровільної участі у загальнообов`язковій системі державного соціального страхування.
З наведеного вбачається, що відповідачем протиправно винесені податкові вимоги від 16 травня 2019 за № Ф-4558-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 5211,36 грн та від 11 листопада 2019 за № Ф-4558-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі суму 5508,36 грн. без урахування всіх обставин справи, тому позовні вимоги в частині їх скасування підлягають задоволенню.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції вжив заходів до всебічного і повного дослідження обставин справи і прийняв законне і обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року по справі №480/1814/20 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області як територіального органу утвореного на правах відокремленого підрозділу  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року по справі                   № 480/1814/20 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	Я.М. Макаренко    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  21.01.2021 року