Справа № 462/1800/20                        Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л. 
Провадження № 22-ц/811/3205/20                Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого : Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
секретаря: Матяш С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 07 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -
в с т а н о в и в:
В липні 20250 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягувати щомісячно з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000,00 гривень враховуючи індекс інфляції за попередній місяць, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що шлюб між сторонами зареєстровано у 2018 році. Від шлюбу із відповідачем у них народилася донька ОСОБА_3 . Відповідач не надає допомоги на утримання дитини, а тому позивач просила позов задовольнити.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено частково.
Вирішено стягувати із ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 / щомісячно аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 2000,00 /дві тисячі/ гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягає індексації відповідно до закону.
Стягнення аліментів розпочати із 26.03.2020 року і проводити до повноліття дитини.
В межах місячної суми стягнення допущено негайне виконання рішення.
Стягнуто із ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 / судовий збір в розмірі 560 гривень 53 копійки в дохід держави.
У решті позовних вимог - відмовлено.
Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликається на те, що він ніколи не ухилявся від виконання свого батьківського обов`язку по утриманню доньки, має намір і в подальшому по мірі своїх можливостей забезпечувати доньку усім необхідним, однак розмір аліментів, визначений оскаржуваним рішенням є непомірним для нього.
Звертає увагу на те, що на його утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин,крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Предметом апеляційного оскарження є рішення суду,що випливає із сімейних правовідносин, а саме стягнення аліментів, відтак є підстави для розгляду апеляційним судом апеляційної скарги без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1-5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Положеннями частини 1статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Задовольняючи позов ОСОБА_2 та ухваливши стягувати з відповідача в користь позивачки на утримання доньки, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. на дитину, щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, весь тягар по матеріальному утриманню дитини сторін лежить на позивачці, яка потребує допомоги на її утримання, прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття, та з врахуванням вимог ст. ст.180, 181, 184 СК України визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Матеріалами справи та судом встановлено, що  30.06.2018 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .
Сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно акта 10.06.2019 р., виданого ЛКП «Цитадель-Центр», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не зареєстрована, але фактично проживає за місцем проживання та реєстрації позивача – на АДРЕСА_2 .
Згідно відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС у Львівській області, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч.1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитини визначаються за домовленістю між ними. Згідно з ч.3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.
Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
З врахуванням вищезазначених обставин, та того, що утримувати дитину зобов`язані обоє із батьків, як в період спільного проживання, так і після розірвання шлюбу, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 2000,00 гривень.
Розмір аліментів визначений судом є оптимальним в даному конкретному випадку.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. 
Апелянтом не представлено суду належних та допустимих доказів того, що в нього на утриманні є інші діти та неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Відтак, на думку колегії суддів, рішення районного суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам та доказам по справі в їх сукупності і присуджений ним розмір аліментів відповідає засадам розумності, справедливості та виваженості.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 274, 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 07 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 19.03.2021 року.

Головуючий :  Ванівський О.М.
Судді:  Цяцяк Р.П.
Шеремета Н.О.