ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 627/1313/19                                        Головуючий суддя І інстанції Каліберда В. А.
Провадження № 22-ц/818/1170/21                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з договорів оренди

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.,
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Каліберди В.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Агрослобода», державного реєстратора сектору державної реєстрації Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області Бондар Марії Василівні про визнання договору оренди землі недійсним, скасування його державної реєстрації,

встановив :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Краснокутського районного суду Харківської області з позовом, в якому просила: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № б/н від 09.10.2019 щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,7300 га, кадастровий номер 6323555100:03:001:0794, що знаходиться на території Краснокутської селищної ради Краснокутського району Харківської області, який укладено між гр. ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Агрослобода» та скасувати рішення про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки б/н від 09.10.2019 щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,7300 га, кадастровий номер 6323555100:03:001:0794, що знаходиться на території Краснокутської селищної ради Краснокутського району Харківської області, який укладено між гр. ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Агрослобода», код ЄДРПОУ 34643954, прийняте державним реєстратором Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області Бондар М.В., індексний номер 49156500 від 15.10.2019, яке стало підставою для внесення запису про інше речове право (право оренди земельної ділянки) №33663316, посилаючись на те, що представники ФГ «Агрослобода» навмисно ввели позивача в оману щодо істотних умов договору, а саме строку дії оренди земельної ділянки, оскільки позивач не мала наміру укладати договір оренди належної їй земельної ділянки строком на 17 років, а як би вона й укладала договір оренди землі, то лише на 7 років.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 , прохала їх задовольнити.
Позивач в судовому засіданні додатково пояснила, що їй було роз`яснено, що з нею буде укладено договір оренди землі, але не пояснили на який термін, після чого вона власноручно підписала договір оренди землі. Також повідомила, що вона не бажає мати з відповідачем ніяких договірних відносин. Окрім цього вказала, що представник відповідача ввів її в оману, оскільки як виявилося, договір оренди належної їй земельної ділянки укладений на 17 років.
Представник відповідача фермерського господарства «Агрослобода» проти задоволення позову заперечувала, прохала відмовити в його задоволенні, пояснивши, що позивач погодилася з усіма істотними умовами оспорюваного договору, запропонованими ФГ «Агрослобода», у тому числі і щодо строку дії договору, оскільки вказаний договір оренди землі їй був наданий в письмовому вигляді та нею особисто підписаний.
В судовому засіданні відповідач - державний реєстратор сектору державної реєстрації Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області Бондар М.В. позовні вимоги не визнала, прохала відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФГ «Агрослобода», державного реєстратора сектору державної реєстрації Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області Бондар М.В. про визнання договору оренди землі недійсним, скасування його державної реєстрації
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Браташ О.О. просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення районного суду ухвалене з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи внаслідок неправильного дослідження доказів і надання їм оцінки, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим є незаконним та необґрунтованим.
Вказала, що судом першої інстанції не взято до уваги, пояснення позивача в судовому засіданні, що вона не бажала мати з ФГ «Агрослобода» ніяких договірних відносин. Окрім цього, пояснювала, що представник ФГ «Агрослобода» ввів її в оману, оскільки як виявилося, договір оренди належної їй земельної ділянки укладений на 17 років.
Зазначила, що про умисел та обман свідчить той факт, що представник ФГ «Агрослобода» надав позивачу три примірники пустих бланків договорів, які були скріплені скріпкою, не прошиті та при ній вписав туди її П.І.Б. та строк договору, який складав 7 років.
Послалась на те, що у встановленим законодавством порядку та на підставі нотаріальної довіреності гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 в інтересах позивача відновлювали землевпорядну, технічну документацію, отримували кадастровий номер спірної ділянки, з метою укладання з ними договору оренди земельної ділянки позивачем.
Вважає, що неправомірність дій ФГ «Агрослобода» полягає у наявності фактичних обставин щодо умисного введення в оману ОСОБА_1 , яка діяла під впливом обману, що стосується обставин, які мають істотне значення, а саме строк договору оренди, контрагент договору оренди, та настанні відповідних наслідків, щодо укладення спірного договору оренди землі з ФГ «Агрослобода», що порушує права Позивача та не відповідає вимогам законодавства.
Вказала, що позивач з заявою про державну реєстрацію договору оренди землі не зверталася.
Зазначила, що не взято до уваги судом пояснення свідка ОСОБА_4 про те, що вона відновлювала ОСОБА_1 всі документи, що стосуються земельної ділянки, по дорученню, та вона обіцяла за цю допомогу укласти договір оренди землі з ФГ «Хлевняк». За рішенням суду за ОСОБА_1 визнали право власності на спірну земельну ділянку, після чого виготовили кадастровий номер. Однак, коли кадастровий номер був виготовлений, то приїхали інші особи з ФГ «Агрослобода» та уклали з позивачем ОСОБА_1 , шляхом її обману, договір оренди на свою користь.
У відзиві на апеляційну скаргу ФГ «Агрослобода» просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу - без задоволення.
При цьому вказали, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, ухваленим за повного та належного з`ясування всіх обставин, які мали значення для справи.
Послались на те, що підставою позову позивачем первісно було зазначено, що нею взагалі не підписувався договір оренди землі з ФГ «Агрослобода», в тому числі на строк 17 років, а до підписання пропонувався лише проект договору строком на 7 років, який, зокрема, також нею підписано не було. Отже, з позовної заяви слідує, нібито сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору оренди землі, а саме щодо строку, на який його слід укласти, а відтак дійсного договору оренди землі, укладеного між ФГ «Агрослобода» не існує.
Зазначили, що під час розгляду справи судом першої інстанції було заслухано особисті пояснення позивача, яка повідомила, що їй було роз`яснено, що з нею буде укладено договір оренди землі, але не пояснили на який термін, після чого вона власноручно підписала договір оренди землі. Також позивач вказала, що вона не бажає мати з відповідачем ніяких договірних відносин. Також вказала, що представник відповідача ввів її в оману, оскільки як виявилося, договір оренди належної їй земельної ділянки укладений на 17 років.
Послались на те, що доказів наявності будь-якого обману зі сторони ФГ «Агрослобода» суду надано не було, в матеріалах справи відсутні.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу також скористалась Краснокутська РДА Харківської області та просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.
РДА вважає вищевказану скаргу такою, що не містить жодних правових підстав для скасування рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2020 року у справі № 627/1313/19 та прийняття нового рішення.
Вказала, що позивачем не доведено факту введення її в оману, не надано належних доказів щодо введення її в оману, натомість, покази свідків, власноруч проставлений підпис в договорі оренди землі, свідчать що позивач була обізнана щодо юридичних наслідків такого правочину.
Частина третя статті 3 ЦПК Українипередбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
За правилом ч. 1 ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.
Статтею 215 Цивільного кодексу України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 Цивільного Кодексу України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,7300 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 6323555100:03:001:0794.
09 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 і фермерським господарством «Агрослобода» укладено договір оренди землі.
Дані речові права зареєстровані державним реєстратором сектору державної реєстрації Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області Бондар М.В., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.
За умовами договору орендодавець передав орендарю належну їй на праві власності земельну ділянку загальною площею 4,7300 га, а останній зобов`язався прийняти її в строкове платне користування протягом 17 років.
Договір підписано сторонами із зазначенням реквізитів сторін.
Сторонами також був підписаний акт прийому-передачі зазначеної земельної ділянки.
Також під час огляду судом оригіналу оспорюваного договору оренди землі, було встановлено, що договір викладений на трьох аркушах формату А4 без видимих ознак закреслення чи виправлення, строк дії договору зазначений цифрами та літерами. Окрім цього оглянутий оригінал спірного договору оренди землі співпадає з договором оренди землі від 09.10.2019, який знаходиться в реєстраційній справі, копія якої за клопотанням представника позивача була витребувана у сектора державної реєстрації Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області.
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що спірний договір оренди землі вона не укладала, натомість під час судового розгляду справи позивач надала суду пояснення та зазначила, що їй було роз`яснено, що з нею буде укладено договір оренди землі, але не пояснили на який термін, після чого вона власноручно підписала договір оренди землі. Також позивач вказала, що вона не бажає мати з відповідачем ніяких договірних відносин. Також вказала, що представник відповідача ввів її в оману, оскільки як виявилося, договір оренди належної їй земельної ділянки укладений на 17 років.
Окрім цього позивач як на підставу звернення до суду з позовом та доведення факту про умисел відповідача на обман також посилалася на той факт, що представник сторони договору надав три примірники пустих бланків договорів, які були скріплені скріпкою, не прошиті та при ній вписав туди її П.І.Б. та строк договору, який складав 7 років, який був попереднім договором, однак допитана в судовому засіданні позивач взагалі на вказані обставини, як на підставу звернення до суду з позовом, не посилалася та вказані доводи позовної заяви не підтримала, так як і не підтримала вимогу, яка міститься в позовній заяві щодо не підписання нею спірного договору оренди землі, оскільки, як зазначалося раніше, позивач вказала, що їй роз`яснювали, що з нею буде укладатися договір оренди землі, який вона все ж таки власноручно підписала.
Як вбачається зі змісту спірного договору оренди землі укладеного саме на 17 років, тому є недоведеними доводи про відсутність в ньому такої істотної умови договору, визначеною у ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Крім того, до спірного договору було долучено: акт визначення меж земельної ділянки в натурі та акт приймання - передачі об`єкта оренди за підписом позивача, що за відсутності доказів про фальшування тексту спірного договору підтверджує вільне волевиявлення позивача на передачу в оренду земельної ділянки за умовами спірного договору.
Окрім цього допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснив суду, що він допомагав ОСОБА_1 в дооформленні документів, необхідних для укладення договору оренди землі та їй повідомляв, що орендарем належної їй земельної ділянки буде ФГ «Агрослобода».
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що вона відновлювала ОСОБА_1 всі документи, що стосуються земельної ділянки, по дорученню, а вона обіцяла за цю допомогу укласти договір оренди землі з ФГ «Хлевняк». Потім звернулися до суду та за ОСОБА_1 визнали право власності на спірну земельну ділянку, після чого виготовили кадастровий номер. Однак коли кадастровий номер був виготовлений, то приїхали інші особи з ФГ «Агрослобода» та уклали з позивачем ОСОБА_1 договір оренди.
Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд свої висновки мотивував тим, що в ході розгляду справи не встановлено, що зміст договору оренди землі суперечить вимогам чинного законодавства, або інтересам держави, суспільства та його моральним засадам. Договір, укладено особами, які на час вчинення правочину мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі, договір відповідає вимогам статей 205, 207, 208 ЦК України та спрямований на реальне настання правових наслідків.
Судом також не встановлено, а позивачем не доведено сукупності вказаних обставин та не надано суду достатніх, належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені нею вимоги, а саме факту навмисного введення її відповідачем в оману та замовчування обставин, які могли перешкодити вчиненню правочину, а також наявності безпосереднього зв`язку з волевиявленням позивача щодо укладення договору оренди землі, оскільки обставини справи свідчать про те, що позивач усвідомлювала умови правочину і його правові наслідки, так як вона особисто ознайомлювалася та підписувала спірний договір оренди землі, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду, які відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Перелік доказів визначено у ст. 76 ЦПК України: 
1. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
2. Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Про вимоги щодо належності, допустимості, достовірності, достатності доказів вказано у ст.ст. 77-80 ЦПК України.
У ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України:
1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
За змістом статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Підставою для визнання недійсним оспорюваного договору оренди землі, на думку позивача, є вчинення даного правочину відповідачем з порушенням приписів статті 230 ЦК України.
Так, відповідно до частин 1, 2 статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася неправильно під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб. Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.
Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину. Обман може відбуватися як у вигляді активної поведінки або повідомлення про будь-які обставини, яких насправді немає (повідомлення недостовірних відомостей про предмет договору, надання підробних документів про право власності на продавану річ, про право на вчинення такого правочину), так і у вигляді свідомого замовчування обставин, які можуть перешкодити укладенню правочину.
Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 14.03.2019 року у справі № 755/3903/17, яка обґрунтовано врахована районним судом при ухваленні рішення відповідно до правила ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Отже, за змістом статті 230 ЦК України позовні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту навмисного введення його відповідачем в оману, і наявності безпосереднього зв`язку з волевиявленням позивача щодо укладення договору оренди землі.
При цьому, наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт омани повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має значення (пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або припиняти порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Iстотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 цієї ж статті).
У ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У постанові колегії суддів другої судової палати КЦС від 22.01.2020 у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».
Відповідно до вимог статті 90 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право передавати земельну ділянку в оренду.
Згідно зі статтею 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними , та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації .
За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Згідно з частиною четвертою ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з частинами першою та п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є:
об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);
строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Пунктом 2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно похідні від права власності, в тому числі право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.
Статтею 22 вищезазначеного Закону передбачено, документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим законом та іншми нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав несе заявник, якщо інше не встановлено законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 27 цього ж Закону встановлено, що підставою для реєстрації права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного установленому в законному порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації.
Суд враховує, що поведінка позивача при розгляді справи у суді першої інстанції була суперечливою, оскільки позовна заява була мотивована тим, що позивач взагалі не підписувала спірний договір, проте при наданні пояснень районному суду ОСОБА_1 визнала факт підписання договору.
Так, доводи позову та апеляційної скарги стосовно введення позивача в оману стосовно істотних умов договору ґрунтуються виключно на твердженнях самої ОСОБА_1 та не підтверджені жодними доказами у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України.
Наданий до позовної заяви шаблон договору оренди землі із проставленням строку оренди в сім років таким доказом бути не може, оскільки не має юридичної сили з огляду на відсутність у ньому інших істотних умов та проставлення підпису іншого контрагента за договором (т. 1 а. с. 17-18).
Також суд враховує, що вказаний шаблон містить зазначення орендаря - ФГ «Агрослобода», що свідчить про те, що позивач була обізнана про те, що має намір передати землю в оренду не ФГ «Хлевняк».
Позивачем за наявності процесуальної можливості не було заявлено клопотання про призначення у справі судової експертизи з метою з`ясування наявності внесення виправлення у спірний договорів після його підписання в частині строку оренди землі.
Посилання позивача на намір укласти договір оренди з іншою юридичною особою також не доведено належним чином, оскільки суду не було надано відповідного попереднього договору, а наявна в матеріалах справи довіреність ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не містить посилання на те, що договір оренди буде укладено саме з ними (т. 1 а. с. 20).
Інших доказів, які задовольняють вимоги цивільного процесуального права, на підтвердження того, що на час підписання спірного договору волевиявлення позивача не було вільним матеріали справи не містять.
Районний суд обґрунтовано дійшов висновку, що спірний договір відповідає вимогам закону та відсутні підстави для визнання його недійсним.
Не ґрунтуються на вимогах закону посилання у апеляційній скарзі на те, що позивач не зверталась до компетентних органів із заявою про реєстрацію спірного договору, оскільки як вбачається з матеріалів реєстраційної справи з такою заявою звернулось ФГ «Аргослобода», яка є стороною спірного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на те, що при ухваленні оскарженого рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення - без змін.
Підстави для перерозподілу судових витрат за ст. 141 ЦПК України відсутні.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Краснокутського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 15 січня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.