П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 420/7557/20	

Категорія:112030000          Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 29.10.2020 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання неправомірними дій щодо відмови в виплаті щорічної разової грошової допомоги,
В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі – ДПСП ОМР) про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті та невиплаті щорічної разової допомоги ветерану війни - інваліду ІІІ групи в 2020 році у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, що дорівнює 11 466 грн., та стягнення з відповідача недопалченої допомоги в розмірі 8 306 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він має статус ветерана війни – учасника бойових дій, інваліда війни ІІІ групи та перебуває на обліку ДПСП ОМР. 
У квітні 2020 року ДПСП ОМР був обчислений розмір щорічної разової грошової допомоги як ветерану війни – інваліду війни при виконанні обов`язків військової служби до 05 травня з обмеженням фіксованою сумою 3 160 грн., тобто в повному обсязі, визначеному ч.4 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". На переконання позивача, ДПСП ОМР неправомірно застосовано Постанову Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 року №112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбачену Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі – Постанова №112) в частині зменшення виплати у фіксованому розмірі, що зумовило його звернутись до суду із даним позовом.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що одноразова грошова допомога до 05 травня виплачена позивачу в розмірі, передбаченому Постановою №112, а тому ДПСП ОМР діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ДПСП ОМР про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ДПСП ОМР щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язано ДПСП ОМР нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ДПСП ОМР ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги:
-          виплата разової щорічної грошової допомоги до 05 травня у 2020 році ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю ІІІ групи була здійснена відповідно до Постанови №112 у розмірі 3 160 грн. Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним судом України не конституційними;
-          суд першої інстанції не врахував положень законодавства та не звернув достатньої уваги на положення рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 у справі №1-11/2012, яким передбачено, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету.
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ДПСП ОМР, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
ОСОБА_1 має статус ветерана війни – учасника бойових дій, інваліда війни ІІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни.
У квітні 2020 року позивачу виплачено одноразову грошову допомогу до 05 травня в розмірі 3 160 грн.
26 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ДПСП ОМР із заявою про нарахування і виплату згаданої допомоги у 2020 році в розмірі семи прожиткових мінімумів.
За результатами розгляду порушеного позивачем питання, відповідачем листом від 28 травня 2020 року №03-г-3682/2-е/п відмовлено у нарахуванні допомоги у бажаному заявником розмірі, оскільки одноразова грошова допомога до 05 травня виплачена позивачу в розмірі, передбаченому Постановою №112, що й зумовило позивача звернутись за судовим захистом.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що з 27 лютого 2020 року (з дня прийняття Конституційним Судом України рішення у справі №1-247/2018(3393/18)) ані приписи п.26 розділу VI БК України у частині дії ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ані приписи ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції п.20 Розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" об`єктивно не можуть запроваджувати правил призначення та виплати допомоги до 05 травня для осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Тому, з 27 лютого 2020 року у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яка передбачала розмір допомоги до 05 травня для осіб з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни – семи мінімальних пенсій за віком.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ст.ст. 24, 46, п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст. 12, ч.1 ст. 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пп.5 п.63 розділу І Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року №79-VIII, рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, які регулюють спірні правовідносини.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян врегульовані, насамперед, приписами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року №367-XIV (далі – Закон №367-XIV) викладено ст. 13 Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в такій редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком"
Підпунктом "б" пп.2 п.20 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року №107-VI текст вказаної вище частини ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зміни, внесені пп."б" пп.2 п.20 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року №107-VI, визнані неконституційними.
Протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.
Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються Бюджетним кодексом України.
Згідно із пп.5 п.63 розділу І Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року №79-VIII розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України доповнено п.26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Конституційний Суд України Рішенням від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення п.26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому Конституційний Суд України у п.2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, посилаючись на положення свого рішення від 22 травня 2008 №10-рп/2008, дійшов висновку, що БК України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.
Таким чином, на час виникнення спірних відносин рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 відновлено дію ч.5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону №367-ХІV, згідно з якою щорічно до 05 травня для осіб з інвалідністю ІІІ групи – 7 мінімальних пенсій за віком.
Водночас, Кабінетом Міністрів України Постановою №112 встановлено, що у 2020 році виплата разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, здійснюється у розмірі 1 390 грн. (пп.1 п.1), тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено ч.5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Таким чином, на час виплати ОСОБА_1 у квітні 2020 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Постанова №112.
З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що виходячи із визначених у частині ч.4 ст. 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2020 році слід застосовувати не положення Постанови №112, а приписи Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який має вищу юридичну силу.
Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 січня 2021 року у зразковій адміністративній справі №440/2722/20.
За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що з 27 лютого 2020 року у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яка передбачала розмір допомоги до 05 травня для осіб з інвалідністю ІІІ групи – семи мінімальних пенсій за віком.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, – 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 24 березня 2021 року

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.