ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 р. 	Справа № 553/2863/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. 
за участю секретаря судового засідання  Ігнатьєвої К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 03.12.2020, суддя Тимчук Р.І.,  вул. А.Кукоби, 37, м. Полтава, 36022, по справі № 553/2863/19
          за позовом             ОСОБА_1  
          до            Подільського районного відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області ,            Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області                    
          про скасування рішення № 22 від 24.10.2019 року про примусового повернення до країни походження, або третьої країни громадянина Сирії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Ленінського районного суду м. Полтава з позовом до Подільського районного відділу у м.Полтаві управління державної міграційної служби України в Полтавській області, в якому просив суд:
- скасувати рішення №22 від 24.10.2019 року про примусове повернення до країни походження, або третьої країни громадянина Сирії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтава від 03.12.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що 22.10.2019 у м. Полтаві було виявлено громадянина Сирійської Арабської Республіки Резко ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушував правила перебування іноземців в Україні. Так, в`їхавши на територію України в 2008 році по паспортному документу громадянина Сирійської Арабської Республіки, останній ухиляється від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.
Громадянин Сирійської Арабської Республіки Резко ОСОБА_2 , визнаний особою, яка потребує додаткового захисту рішенням Державної міграційної служби України від 27.02.2015 №88-15 відповідно до пункту 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». 
Позивач 25.03.2015 документований посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту НОМЕР_1 , терміном дії до 27.02.2020 року та проїзним документом особи, якій надані додатковий захист від 06.10.2015 року, терміном дії до 27.02.2020 року.
Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС ініційовано процедуру позбавлення додаткового захисту громадянина Сирійської Арабської Республіки Резко ОСОБА_2 , оскільки, згідно листа Мукачівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 19.12.2016 № П43/14283 позивач 02.12.2016 року був затриманий на ділянці відповідальності зазначеного прикордонного загону у складі групи осіб при спробі незаконного, поза пунктом перетину Державного кордону з України в Угорщину. 
Рішенням Державної міграційної служби України від 28.04.2017 № 163-17 позивача позбавлено додаткового захисту.
За порушення правил перебування в Україні відносно позивача 22.10.2019 року, головним спеціалістом Подільського РВ складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою ст. 203 КУпАП.
За наслідками розгляду зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення 22.10.2019 року начальником Подільського РВ винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладене на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 040 грн. Штраф іноземцем сплачений.
У своєму письмовому поясненні ОСОБА_1 повідомив, що він на даний час офіційного джерела доходів не має, власного житла не має та має бажання виїхати до третьої країни (Малазії).
На виконання вимог ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо позивача УДМС 24.10.2019 року прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким останнього зобов`язано виїхати за межі України у термін до 20.11.2019 року.
Із вказаним рішенням позивач був ознайомлений 24.10.2019 року, що підтверджується його особистим підписом. (а.с.141)
Не погодившись із рішенням №22 від 24.10.2019 року про примусове повернення до країни походження, або третьої країни громадянина Сирії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про примусове повернення позивача до країни походження винесені уповноваженими на те посадовими особами на підставі, в межах компетенції та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.
Згідно з частиною 1 статті 14 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право шукати притулку від переслідувань в інших країнах і користуватися цим притулком.
Частиною 2 статті 26 Конституції України передбачено, що іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.
Порядок правового регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні врегульовано Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 8 липня 2011 року № 3671-VI.
Відповідно до частини 3 ст. 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка отримала повідомлення суду про підтвердження рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, скасування рішення про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо вона не має інших встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" законних підстав для перебування в Україні.
Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до п. 14 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Відповідності до статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено виключні підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.
Статтею 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.
Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.
Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України (ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).
Відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 року №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду з держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.
Підпункт 1 пункту 6 зазначеного вище Порядку вказує, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну.
На підставі викладеного, перебування іноземців та осіб без громадянства на території України можливе лише в разі виключних визначених законом підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Державної міграційної служби України від 28.04.2017 № 163-17 позивача, громадянина Сирійської Арабської Республіки Резко ОСОБА_2 , позбавлено додаткового захисту у зв`язку з тим, що позивач 02.12.2016 року був затриманий на ділянці відповідальності прикордонного загону Державної прикордонної служби України у складі групи осіб при спробі незаконного, поза пунктом перетину Державного кордону з України в Угорщину.
За порушення правил перебування в Україні відносно позивача 22.10.2019 року, головним спеціалістом Подільського РВ складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою ст. 203 КУпАП, оскільки позивач, в`їхавши на територію України в 2008 році по паспортному документу громадянина Сирійської Арабської Республіки, ухиляється від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.
За наслідками розгляду зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення 22.10.2019 року начальником Подільського РВ винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладене на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 040 грн., який позивачем був сплачений. У своєму письмовому поясненні ОСОБА_1 повідомив, що він на даний час офіційного джерела доходів не має, власного житла не має та має бажання виїхати до третьої країни (Малазії).
На виконання вимог ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо позивача УДМС 24.10.2019 року прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким останнього зобов`язано виїхати за межі України у термін до 20.11.2019 року. Із вказаним рішенням позивач був ознайомлений 24.10.2019 року, що підтверджується його особистим підписом. (а.с.141)
Згідно із ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомлення протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Частина 1 ст. 203 КупАП встановлює протиправність дій особи, які полягають у порушенні іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.
На підставі положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пункту 5 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України, Адміністрації державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 806/21119 від 21.05.2012 року, згідно з ч. 5, ч. 6 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. 
В ході судового розгляду справи, передбачених чинним законодавством обставин для перебування позивача в Україні колегією суддів не встановлено. Для продовження терміну перебування та території України позивач до відповідних органів також не звертався, документального підтвердження підстав для подальшого перебування в Україні та документів на право проживання в Україні не надав.
Доводи апеляційної скарги про неможливість повернення у країну громадянської належності через військові дії не можуть бути підставою для порушення вимог чинного законодавства України, оскільки Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» чітко визначено обов`язок особи залишити територію України в установлений строк, якщо вона не має інших встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" законних підстав для перебування в Україні.
При цьому, колегія суддів зазначає, що в межах даної справи розглядаються відносини щодо примусового повернення позивача до країни походження за порушення правил перебування в Україні, а не правовідносини щодо встановлення позивачу статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту.
Також колегією суддів встановлено, що рішення Державної міграційної служби України від 28.04.2017 № 163-17 про позбавлення позивача додаткового захисту було оскаржено в судовому порядку, проте постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 по справі 816/2376/17 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду через пропуск строку звернення до суду.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскаржуване рішення про примусове повернення стосовно позивача прийнято уповноваженими на те посадовими особами на підставі, в межах компетенції та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 03.12.2020 року по справі №553/2863/19 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення
Рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 03.12.2020 по справі № 553/2863/19  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    І.С. Чалий   	
.