П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 січня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 815/6032/17	
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Вербицької Н.В. та Косцової І.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року (суддя Самойлюк Г.П., м. Одеса, повний текст рішення складений 04 лютого 2020 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ГУ ДФС в Одеській області, в якому просив:
- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області №0101641305 від 30.10.2017 р. на суму 112671,76 грн. (у тому числі основного платежу 90001,41 грн. і штрафної (фінансової) санкції 22670,35 грн.);
- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області №0101651305 від 30.10.2017 р. на суму 9375,15 грн. (у тому числі основного платежу 7500,12 грн. і штрафної (фінансової) санкції 1875,03 грн.).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.03.2018р., залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019 р., у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 05.09.2019 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.03.2018 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019 року скасовано і направлено справу до Одеського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

За результатом повторного розгляду, з урахуванням позиції Верховного Суду, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 30.10.2017 року №0101761305, №0101771305.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням Головне управління ДФС в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року відповідача замінено на правонаступника - Головне управління ДПС в Одеській області.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що згідно з АІС ЦБД ДРФО в період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. позивач отримав дохід у вигляді додаткового блага (анулювання, прощення) заборгованості за кредитом від АТ «УКРСИББАНК», код ЄДРПОУ 09807750, у сумі 500007,83 грн. Відповідно до повідомлення про анулювання боргу №31-4-1-05/23 від 03.02.2016 р. АТ «УКРСИББАНК» прийнято рішення про анулювання суми основного боргу (кредиту) у сумі 500007,83 грн. З урахуванням наведеного, на думку апелянта, позивач повинен був подати до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік у строки, передбачені п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України та сплатити до бюджету податок на доходи фізичних осіб за ставками відповідно до п. 167.1 ст.167 ПК України у строки, передбачені п. 179.7 ст. 179 ПК України, однак зазначених дій позивач не вчинив. Крім того, з 01.01.2015 р. набрали чинності зміни, внесені Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» до Податкового кодексу України в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб - підприємців. Апелянт вказує на те, що позивач за 2016 рік отримав дохід у вигляді додаткового блага (анулювання прощення) заборгованості за кредитом від АТ «УКРСИББАНК», у сумі 500007,83грн., проте станом на дату складання акту податкове зобов`язання з військового збору у сумі 7500,12 грн. до бюджету не сплатив.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06.11.2007 р. між АК ІБ «УкрСиббанк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) укладений договір №11247636000 про надання споживчого кредиту в іноземній валюті в розмірі 38000,00 доларів США, що еквівалентно 191900,00 грн. В забезпечення зобов`язань по кредитному договору позивач передав банку на підставі договору про іпотеку однокімнатну квартиру загальною площею 35,9 кв.м вартістю 224260,00 грн., на придбання якої був виданий кредит (Т. 1 а.с. 60-68).
Податковим органом зазначено, що згідно з АІС ЦБД ДРФО в період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р., ОСОБА_1 отримав дохід у вигляді додаткового блага (анулювання прощення) заборгованості за кредитом від АТ «УКРСИББАНК», код ЄДРПОУ 09807750, у сумі 500007,83 грн.
Разом з тим, відповідно до повідомлення про анулювання боргу від 03.02.2016 р. (вих. №31-4-1-05/23), АТ «УКРСИББАНК» прийнято рішення про анулювання суми основного боргу (кредиту) у сумі 19325,65 доларів США, що складає 500007,83 грн. за курсом НБУ станом на 03.02.2016 р. Крім того, зазначеним листом позивача повідомлено, що анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, і йому необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір згідно п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України (Т. 1 а.с. 59).
Відповідно до наказу Головного управління ДФС в Одеській області №4210 від 11.09.2017 р. та повідомлення №513/13-05 від 11.09.2017 р. призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р., контроль за виконанням якого покладений на заступника начальника ГУ ДФС в Одеській області (Т. 1 а.с. 56-57).
Головним управлінням ДФС в Одеській області відповідно до п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 ПК України, наказу Головного управління ДФС в Одеській області №4210 від 11.09.2017 р. проведено позапланову невиїзну документальну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платника податків фізичної особи ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р., за результатами якої складено акт №1406/15-32-13-05/ НОМЕР_1 від 02.10.2017 р.
Згідно з висновками зазначеного акту податковим органом виявлено наступні порушення:
пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 179.1 ст. 179, п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, внаслідок чого встановлено неподання декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік по строку 01 травня 2017 року;
пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 171.2 (б) ст. 171, п. 179.1 ст. 179, п. 179.7 ст. 179 ПК України, внаслідок чого встановлено несплату до бюджету податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування по строку 01 серпня 2017 року в сумі 90001,41 грн.;
пп. 162.1 ст. 162, п. 164.1.5, п. 164.1.3, п. 164.1 ст. 164, п. 171.2 (б) ст. 171, п. 179.1 ст. 179, п. 179.7 ст. 179 ПК України, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, в наслідок чого встановлено несплату до податкового зобов`язання з військового збору по строку 01 серпня 2017 року 7500,12 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, висновки контролюючого органу про порушення позивачем вищенаведених норм податкового законодавства обґрунтовано тим, що за даними АІС ЦБД ДРФО та документами, отриманими від ПАТ «УкрСиббанк», позивач у 2016 році отримав дохід (додаткове благо) у вигляді прощеного (анульованого) кредитором (банком) за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, боргу за кредитним договором у сумі 500007,83 грн.
На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято спірні податкові повідомлення-рішення:
- №0101761305 від 30.10.2017 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 112671,76 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 90001,41 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 22670,35 грн. (Т. 1 а.с. 9-10);
- №0101771305 від 30.10.2017 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 9375,15 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 7500,12 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1875,03 грн. (Т.1 а.с. 8).
Не погоджуючись з такими діями та рішеннями відповідача позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 , під час повторного розгляду справи з урахуванням висновків Верховного Суду, суд першої інстанції виходив з того, що при анулюванні (прощенні) позивачу суми боргу за кредитом були дотримані умови для застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб. Зокрема, відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню, а різниця, що розрахована у відповідності до пункту 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, яка не підлягає оподаткуванню, є більшою, ніж сума боргу, що прощена банком позивачу. З огляду на зазначене, відсутні підстави стверджувати, що позивач внаслідок такого прощення отримав додаткове благо, з настанням відповідних податкових наслідків.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.
Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 163.1 ст. 163 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
За приписами п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідно до пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.
Згідно пп. 14.1.54. п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:
а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;
б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;
в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;
г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;
ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;
д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);
е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;
є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;
ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю;
Згідно пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 ПК України.
Так, відповідно до абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 9.04.2015 р. №321-VIII підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8.
Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.
Так, згідно п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.
Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.
Таким чином, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 01.01.2015 р. боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 01.01.2014 р. та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.
Застосування вимог абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, встановленими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.
Аналогічна правова позиція (щодо пріоритету норм пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України над нормами абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України) викладена у постановах від 15.05.2018 р. у справі №821/1594/17, від 19.07.2019 р. у справі №826/4240/18 та у постанові Верховного Суду по даній справі.
Таким чином, з урахуванням, висновку Верховного Суду у даній справі, для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, починаючи з 01.01.2015 р., зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.
Так, при вирішенні питання про можливість застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб слід з`ясувати:
1) чи відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню;
2) чи є більшою різниця, що розрахована у відповідності до пункту 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, яка не підлягає оподаткуванню, ніж сума боргу, що прощена кредитором позивачу. Якщо така різниця є меншою за розмір анульованого (прощеного) боргу, підстави стверджувати, що позивач внаслідок такого прощення отримав додаткове благо з настанням відповідних податкових наслідків відсутні.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 14.11.2019 р. у справі №520/10880/18, від 25.11.2019 р. у справі №500/2252/18.
Як вбачається з матеріалів справи, споживчий кредит в іноземній валюті в розмірі 38000,00 доларів США, що було еквівалентно 191900 грн. за курсом НБУ на час укладання договору, позивачем було отримано у 2007 році (договір №11247636000 від 06.11.2007 р.) (Т.1 а.с. 60-68).
Зі змісту повідомлення АТ «УкрСиббанк» від 03.02.2016 р. (вих. №31-4-1-05/23) вбачається, що станом на 03.02.2016 р. на підставі договору про надання споживчого кредиту №11247636000 від 06.11.2007 р. за позивачем обліковувалась кредитна заборгованість у сумі 35698,80 доларів США 80 центів, що становило 923626,34 грн. по курсу НБУ станом на 03.02.2016 р.
АТ «УкрСиббанк» як кредитор повідомив позивача, що АТ «УкрСиббанк» прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості позивача, що станом на 03.02.2016 р. становить 19634,34 долари США 34 центи, що складає 507994,49 грн. по курсу НБУ станом на 03.02.2016 р.:
-суми основного боргу (кредиту) 19325,65 доларів США 65 центів, що становило 923626,34 грн. по курсу НБУ станом на 03.02.2016р. складає 500007,83 грн. по курсу НБУ станом на 03.02.2016 р.
-суми відсотків 308,69 доларів США 69 центів, що становило 7986,66 грн. по курсу НБУ станом на 03.02.2016 р.
Таким чином, при анулюванні (прощенні) позивачу суми боргу за кредитом були дотримані умови для застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб.
Зокрема, відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню, а різниця, що розрахована у відповідності до пункту 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, яка не підлягає оподаткуванню, є більшою, ніж сума боргу, що прощена банком позивачу.
За таких обставин, відсутні підстави стверджувати, що позивач внаслідок такого прощення отримав додаткове благо, з настанням відповідних податкових наслідків.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату прощення боргу та сумою такого боргу, не є доходом позивача.
Так, при анулюванні (прощенні) позивачу суми боргу за кредитом були дотримані умови для застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб. Зокрема, відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню, а різниця, що розрахована у відповідності до пункту 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, яка не підлягає оподаткуванню, є більшою, ніж сума боргу, що прощена банком позивачу. З огляду на зазначене, відсутні підстави стверджувати, що позивач внаслідок такого прощення отримав додаткове благо, з настанням відповідних податкових наслідків.
Разом з тим, для правовідносин, що виникають у сфері справляння податків, не має правового значення те, яким чином банк-кредитор обліковував відповідну суму прощеного боргу у своєму бухгалтерському обліку, а визнання банком прощеного боргу позичальника його оподатковуваним доходом та надання до фіскальної служби відповідного податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, не впливає на податкові зобов`язання позивача.
Таким чином, оскільки у позивача не виник обов`язок щодо сплати податку на доходи фізичних осіб відповідно до абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, у контролюючого органу також були відсутні правові підстави для нарахування грошового зобов`язання зі сплати військового збору.
Також, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина,  її права та свободи визнаються  найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
У практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справах «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14 жовтня 2010 року та «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine), заява № 39766/05, рішення від 7 липня 2011 року ЄСПЛ дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги податкового законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.
Враховуючи наведене, протиправне винесення податковим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень становить втручання у мирне володіння майном, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23.07.2002 р. у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.
Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки про порушення позивачем вимог закону, і не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому останні підлягають скасуванню.
Решта доводів апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Підсумовуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                Н.В.Вербицька

Суддя                                                                                І.П.Косцова