Справа № 445/2167/19                                Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський О.М. 
Провадження № 22-ц/811/3114/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 березня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
Секретар Сеньків Х.І.
З участю: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Кравчука З.В., представника служби у справах дітей Золочівської РДА Судді О. С.,
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 21 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Львівської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,-
в с т а н о в и в :
25.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення способу участі батька у вихованні дитини, усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини- дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 21 липня 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_1 .
Визначено ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 ,04 березня 2015 року шляхом надання йому можливості безперешкодно бачитись, спілкуватись та спільно проводити час з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності матері ОСОБА_2 кожної першої та третьої суботи календарного місяця в період з 10 год.00 хв. до 16 години 00 хвилин та кожної другої та четвертої неділі календарного місяця в період з 10год.00 хвилин до 16 години 00 хвилин.
Зобов`язано ОСОБА_2 усунути та не чинити ОСОБА_1 перешкод у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.
Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає, його незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Зазначає, що позивачем ОСОБА_1 було допущено заборгованість по сплаті аліментів, внаслідок чого судом постановлялося рішення про стягнення неустойки (пені) у розмірі 6140,34 грн. (справа №445/1536/19.
Відповідач також посилається на те, що висновком комісії з питань захисту прав дитини Золочівської РДА від 27.01.2017 року №35 був визначений порядок побачень батька з дитиною за домовленістю з матір`ю з 10.00 до 16.00 год. в суботу в перший та третій тиждень місяця та в неділю в другий та четвертий тиждень місяця. ОСОБА_1 був зобов`язаний попереджати матір дитини про неможливість зустрічей з дитиною в переддень візиту, однак рішення комісії не виконував. Позивач приходив до дитини тоді, коли йому виходило, а не у визначений час і день та без попередження. Перешкод у зустрічах з дитиною з її сторони , як матері, не було.
Посилається на те, суд першої інстанції в порушення норм ЦПК із своєї ініціативи витребував від органу опіки і піклування Золочівської РДА висновок про встановлення порядку побачень позивача з донькою ОСОБА_3 , що суперечить принципу змагальності сторін. Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову у позові за недоведеністю.
Відповідно до статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) позивачем ОСОБА_1 надано Відзив на апеляційну скаргу (далі Відзив).
У Відзиві позивач зазначає, що не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає їх надуманими, безпідставними, необґрунтованими. Посилається на те, що у нього відсутня заборгованість по аліментах. Зазначає, що всі вимоги органу опіки та піклування він виконував, однак відповідач ОСОБА_2 чинила йому в цьому перешкоди. Обов`язку, щоб на передодні попереджати матір дитини про його участь у вихованні дитини у нього не було. Згідно п.2 висновку відповідачці необхідно було забезпечувати належні умови для його спілкування з дитиною, однак така ухилялася від виконання своїх зобов`язань.
Інші доводи апеляційної скарги не визнає, оскільки суд розглядав справу за його позовом відповідно до вимог ЦПК, Сімейного кодексу та інших законодавчих актів, які стосуються захисту прав дитини. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Відповідач по справі ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоч належним чином була повідомлена про день і час слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 02.03.2021 року.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Кравчука З.В. на заперечення доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника служби у справах дітей Золочівської РДА-Судді О.С., вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.2 ст.367 ЦПК)
Матеріалами справи та судом встановлено що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.04.2014 року до 27.10.2016 року.
Від спільного подружнього життя у них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З часу народження і по даний час дитина проживає з матір`ю ОСОБА_2 в с.Бужок Золочівського району Львівської області. Позивач по справі ОСОБА_1 проживає у сусідньому селі Гончарівка Золочівського району.
Із матеріалів справи, з пояснень позивача ОСОБА_1 , пояснень представника Служби у справах дітей Золочівської РА Судді О. С. вбачається, що батько дитини не може брати участі у вихованні та побаченнях з дочкою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки йому чиняться перешкоди із сторони відповідача, внаслідок чого звертався в Службу у справах дітей Золочівської РА та йому були визначені дні та годити побачень з дитиною. Однак, відповідач не погоджувалася і на даний час не погоджується з тим, щоб позивач ОСОБА_1 як батько брав участь у вихованні, спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , 2015 р.н.
У статті 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року , ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі Конвенція) прописано, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
За змістом частини першої статті 3 Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При цьому положення вказаної Конвенції узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, а тому суд першої інстанції, розглядаючи справу, належно та в комплексі керувався діючим законодавством, що регулює питання участі батьків у вихованні дитини.
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України (далі СК) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За приписами ст.ст. 150,151 СК батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
За змістом статті 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно ст. 159 СК якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо)., місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною у присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції із врахуванням правових позицій Верховного Суду, та практики Європейського Суду з прав людини, із застосуванням міжнародних правових актів, що стосуються захисту прав дитини дав належну правову оцінку зібраним доказам, врахував висновок служби у справах дітей, інтереси дитини, які мають пріоритет перед інтересами батьків та прийняв законне рішення.
Судом взято до уваги Висновок психологічного обстеження дитини ОСОБА_4 (а.с.134) відповідно до якого дитина не адаптована в межах своєї соціальної норми, на контакт з психологом не йшла. На запитання відповідала з труднощами, або не відповідала взагалі, у незнайомому приміщенні поводилася скуто, в контакті із фахівцем зацікавленість не проявляла. Для її віку здатність до концентрації уваги є дещо заниженою. Здатність до вербалізації почуттів не співпадає з її віковою групою тощо. 
Психолог відмітила, що дитина має обмежене, чітко визначене коло спілкування. На запитання про біологічного батька чіткої відповіді не дала. В дівчинки спостерігається соціально-педагогічна занедбаність. 
Враховуючи Висновок психологічного обстеження, суд правильно зазначив , що спілкування дитини з батьком є необхідним для соціальної адаптації, розвитку дитини та її аналітичного порівняння перед підготовкою до шкільного життя.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм ст.13 ЦПК апеляційний суд зазначає, що частина друга ст.13 ЦПК зобов`язує суд збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб та інших, що зазначені у цій статті. Щодо інших доводів апеляційної скарги, такі не спростовують висновків суду.
Відповідно до статті 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375,383,384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 21 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 30 березня 2021 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк