ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 727/1222/19
провадження № 51-3084 км 20
Верховний   Суд   колегією   суддів  Першої   судової   палати   
Касаційного   кримінального   суду   у   складі:
 
головуючого судді                                           ОСОБА_1 ,
суддів:                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                   ОСОБА_4 ,
прокурора                                                ОСОБА_5 , 
захисника                                                 ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
засудженого                                            ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами засудженого та прокурора на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 08 квітня 2020 року стосовно
 
                                               ОСОБА_7 ,
                                               ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
                                               уродженця с. Жилівка Новоселицького району
Чернівецької області, який мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
 
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 лютого 2020 року, залишеним без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 08 квітня 2020 року, ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
 
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 18 листопада 2018 року приблизно о 19.30, перебуваючи на площі Соборній у м. Чернівці, вважаючи, що потерпіла заборгувала йому гроші, наніс  ОСОБА_8 два удари в голову та по тулубу, заподіявши їй легких тілесних ушкоджень, після чого самоправно заволодів її сумкою з грошовими коштами на загальну суму 730,72 грн.
 
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він 18 листопада 2018 року приблизно о 19.30 поблизу монументу «Перемога» на площі Соборній у м. Чернівці із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, відкрито викрав майно  ОСОБА_8 , спричинивши останній матеріальних збитків на загальну суму 730,72 грн. 
 
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
 
За змістом касаційної скарги ОСОБА_7 , не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить його скасувати, кримінальне провадження – закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції щодо його винуватості у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки у нього не було умислу на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, а між ним та потерпілою існували цивільно-правові відносини.
 
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_7 через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, посилаючись на наявність між обвинуваченим та потерпілою цивільно-правових відносин. Зазначає про те, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив викладених в апеляційній скарзі доводів прокурора та постановив рішення, яке не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України. Також вказує на відсутність в матеріалах провадження відомостей про належне повідомлення потерпілої про розгляд справи. 
 
Позиції учасників судового провадження
 
Захисник та засуджений підтримали подану касаційну скаргу, просили її задовольнити та заперечили проти задоволення касаційної скарги прокурора.
 
Прокурор підтримав подану касаційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Проти задоволення касаційної скарги засудженого заперечив.
 
Мотиви Суду
 
            Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
За вимогами ст. 438 КПК України неповнота досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання засуджений, перегляду в касаційному порядку не підлягає, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
 
Положенням п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України встановлено, що підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
 
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
 
Частиною 2 статті 419 КПК України визначено, що при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
 
Тобто в ухвалі слід проаналізувати всі доводи, зазначені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у справі доказами, та дати на кожен із них вичерпну відповідь.
 
За змістом ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
 
Верховний Суд України у своїй постанові від 21 січня 2016 року                         (№ 5-249кс15) зробив висновок про те, що апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією у реалізації права особи на справедливий судовий розгляд, змагальності сторін, безпосередності дослідження доказів та їх допустимості. 
 
Цих вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції не дотримався. 
 
Як убачається з матеріалів провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 було пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України – відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
 
Суд першої інстанції, заслухавши пояснення потерпілої, свідків, та дослідивши письмові докази, перекваліфікував дії обвинуваченого та засудив  ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, мотивуючи своє рішення тим, що ОСОБА_7 заволодів коштами потерпілої, оскільки між ними існують цивільно-правові відносини, а не з метою вчинення грабежу.
 
Не погоджуючись із указаним вироком суду першої інстанції, обвинувачений та прокурор подали апеляційні скарги, в яких із відповідним обґрунтуванням просили: ОСОБА_7 - скасувати оскаржуваний вирок і закрити кримінальне провадження на підставі ч. 1 п. 3 ст. 284 КПК України через невстановлення, на його думку, достатніх доказів для доведення його винуватості й вичерпання можливості їх отримати, прокурор - зазначений вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, й призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнивши від його відбування з випробуванням. При цьому прокурор також просив повторно дослідити докази. 
 
Суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив наведених в апеляційних скаргах доводів, не дав на них вичерпної відповіді й залишив їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, при цьому не навів переконливих підстав прийняття такого рішення.
Так, суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора, погодився з висновком суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, посилаючись на наявність між обвинуваченим і потерпілою цивільно-правових відносин. 
 
При цьому суд першої інстанції проаналізував і врахував лише заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 липня 2017 року у цивільній справі № 725/2295/17, яке в сукупності з показаннями обвинуваченого поклав в основу свого висновку про наявність між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 цивільно-правових відносин.
 
Проте ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції взагалі не дали оцінки іншому рішенню Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 березня 2018 року, згідно з яким в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення боргу за борговою розпискою від 13 листопада 2016 року відмовлено, яке набрало чинності, й про зміст якого ОСОБА_7 було відомо.
 
Оцінка такого доказу має суттєве значення для формулювання висновку про правову кваліфікацію за наявності відповідного мотиву та умислу.
 
Також суд апеляційної інстанції не дав переконливих відповідей на доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 , пов`язані з мотивом і характером його діяння.
 
Що стосується доводів прокурора про неналежне повідомлення потерпілої про дату й час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, то вони не ґрунтуються на матеріалах цього провадження.
 
Так, потерпілій ОСОБА_8 , як і іншим учасникам кримінального провадження направлялись повідомлення про розгляд провадження 08 квітня 2020 року. 
 
Крім того, в судовому засіданні 08 квітня 2020 року прокурор повідомив суду апеляційної інстанції про неможливість участі потерпілої через виїзд за межі України, однак не вважав це перешкодою для апеляційного провадження.
З огляду на викладене ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а тому підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд має врахувати наведене в цій постанові та ухвалити законне й обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки. 
 
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд 
 
постановив:
 
Касаційні скарги засудженого та прокурора задовольнити частково.
 
Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 08 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                                      ОСОБА_3