ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«05» лютого 2021 року
м. Харків
справа № 623/1309/20
провадження № 22ц/818/1006/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Преміум Актив»,
відповідачка – ОСОБА_1 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 жовтня 2020 року в складі судді Герцова О.М.
в с т а н о в и в:
У квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 09 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» та ОСОБА_1 укладено договір № 3339113268-153860 про надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту.

Договір укладено за допомогою відповідного електронного сервісу на офіційному сайті товариства www.e-groshi.com шляхом заповнення ОСОБА_1 реквізитів договору, обрання умов кредитування, схвалення товариством рішення про надання позики, ознайомлення позичальниці з текстом договору та підписання договору одноразовим ідентифікатором, надісланим на телефонний номер позичальниці у SMS-повідомленні.

Вказав, що згідно умов укладеного договору товариство надав позичальниці грошові кошти в сумі 8000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальниця зобов`язалась повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Пунктом 1.3. договору позики встановлено, що позика надається строком на 31 день. Дата повернення – не пізніше 08 квітня 2019 року включно.

Зазначив, що умовами договору передбачено, що проценти за користування позикою становлять 1,99 % за кожен день користування позикою, що становить 726,35 % річних. Крім того, додатково до основних процентів, позичальник зобов`язаний сплатити 4 % додаткових відсотків від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2 %. Тобто загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 6 % від суми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю. Зазначені проценти є такими, що нараховані за прострочення виконання грошового зобов`язання у відповідності до статті 625 ЦК України. Також, пунктом 4.3 договору передбачено, що у разі прострочення заборгованості більш ніж на 61 день, позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі суми кредиту.

Вказав, що позикодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, перерахувавши на картковий рахунок відповідачки позику у розмірі 8000,00 грн.

Проте, взяті на себе зобов`язання відповідачка не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість за договором у розмірі 156 120, 00 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 8000,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом – 4935,20 грн, заборгованості за процентами за прострочку – 135 184,80 грн, заборгованості зі сплати штрафу – 8000,00 грн.

Зазначив, що з підстав лояльності до боржниці та з метою спонукання її до добровільної сплати заборгованості за договором суму нарахованих процентів за неправомірне користування кредитними коштами зменшено, а також сплачені відповідачкою 100,00 грн зараховано як часткова оплата додаткових процентів.
Таким чином, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки, з урахуванням зменшення заборгованості зі сплати процентів за неправомірне користування кредитними коштами, становить 105 860,00 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 8000,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом – 4935,20 грн, заборгованості за процентами за прострочку – 84 924,80 грн, заборгованості зі сплати штрафу – 8000,00 грн.

Вказав, що 03 липня 2019 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0307/1, на підставі якого відбулась заміна кредитора, та він набув статусу нового кредитора за договором № 3339113268-153860 від 09 березня 2019 року.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором № 3339113268-153860 від 09 березня 2019 року про надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, у розмірі 105 860,00 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 8000,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом – 4935,20 грн, заборгованості за процентами за прострочку – 84 924,80 грн, заборгованості зі сплати штрафу – 8000,00 грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 жовтня 2020 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» заборгованість за договором № 3339113268-153860 від 09 березня 2019 року про надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, у сумі 12 935,20 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 8000,00 грн, відсотки – 4935,20 грн та судовий збір у розмірі 256,86 грн, а всього 13 192,06 грн; у задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду – скасувати в частині стягнення з неї заборгованості за договором у розмірі 12 935,20 грн та судового збору, змінити рішення та у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на її думку, позивач не надав суду належних доказів правонаступництва та набуття права вимоги за договором позики, зокрема, доказів сплати коштів за договором факторингу. Вона не отримувала повідомлення про відступлення права вимоги, тому не повинна сплачувати кошти факторові. Вказала, що платіжне доручення, яким підтверджується перерахування їй позики, не відповідає вимогам законодавства. Доказів прийняття нею умов договору позики, належності їй карткового рахунку, на який перераховані кошти, використання одноразового ідентифікатора та пристрою, за допомогою якого здійснювалась така ідентифікація, позивач не надав. Зазначила, що на неї поширюється дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно якого на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та штрафів на суму заборгованості за кредитними договорами та договорами позики, адже вона зареєстрована та мешкає у м. Ізюм Харківської області, який відноситься до переліку населених пунктів, де проводилась антитерористична операція.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що у відповідачки утворилась заборгованість за договором позики, укладеним у електронній формі, яка підлягає стягненню з неї разом з процентами за користування позикою у межах строку, на який надано позику.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» та ОСОБА_1 укладено договір № 3339113268-153860 про надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту (а. с. 11-14).

Договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації позичальниці на інтернет сайті і виконання нею дій, які свідчать про укладення договору. 

Анкета клієнта заповнена ОСОБА_1 на сайті товариства, містить її особисті дані, що підтверджується наданими позивачем скріншотами (а. с. 30-32).

Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі, на умовах кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші», затверджені наказом № 21/12-1 від 21 грудня 2018 року, передбачають, що з метою отримання кредиту позичальник, ознайомившись з Правилами, заповнює заявку на сайті товариства, вказуючи всі дані, визначені в заявці як обов`язкові (пункт 3.1).

Пунктом 3.12. Правил передбачено, що товариство інформує позичальника про прийняте рішення щодо видачі кредиту sms-повідомленням на телефонний номер та електронним листом на електронну пошту позичальника, зазначені у заявці, а також відповідним повідомленням в особистому кабінеті.

У випадку схвалення заявки інформаційно-телекомунікаційна система товариства генерує електронний договір, який стає доступним для ознайомлення в особистому кабінеті, з одночасною відправкою позичальнику одноразового ідентифікатора в sms-повідомленні на номер телефону, вказаний в заявці. Введення позичальником одноразового ідентифікатора у відповідне поле під текстом електронного договору та направлення його до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства шляхом натискання кнопки «так» змінює дані в електронній формі, додаючи їх до інших даних, створених під час заповнення заявки позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Вчинення позичальником вказаних вище дій і зміна даних в системі товариства є проставленням електронного підпису в електронному договорі одноразовим ідентифікатором (пункт 3.15 Правил) (а. с. 39-42).

Пунктом 1.1 укладеного договору передбачено, що позикодавець зобов`язався надати позичальнику на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 8000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у пункті 1.5 цього договору. Загальна сума здорожчання позики за весь її період складає 12 935,20 грн.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавцям https://e-groshi.com, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Пунктом 1.3 договору позики встановлено, що строк позики за цим договором складає 31 день, позика має бути повернута до 08 квітня 2019 року.

Відповідно до пункту 1.4. договору він є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Пунктом 1.5. договору позики передбачено, що протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 договору, розмір основних процентів складає 1,99 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з дня видачі позики до дати фактичного повернення позики включно, тобто строку, зазначеного у пункті 1.3. цього договору, що становить 726,35 процентів річних.

У разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений пунктом 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, позичальник зобов`язаний сплатити 4 % додаткових відсотків від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2 %. Тобто, загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 6 % від суми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю.

Також, пунктом 4.3 договору передбачено, що у разі прострочення заборгованості більш ніж на 61 день, позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі суми кредиту.

З графіка розрахунків до договору позики вбачається, що сукупна вартість позики складає 12 935,20 грн, з яких сума позики - 8000,00 грн, проценти за користування позикою – 4935,20 грн, дата погашення – 08 квітня 2019 року (а. с. 15).

09 березня 2019 року на картку клієнта ОСОБА_1 успішно переказано кошти у розмірі 8000,00 грн за допомогою Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд», з яким Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» укладено договір про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам від 19 лютого 2018 року, що підтверджується копіями платіжного доручення № 49806 від 09 березня 2019 року та повідомлення № 243 від 03 березня 2020 року (а. с. 19, 20, 21-25).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 08 квітня 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 12 935,20 грн, з яких 8000,00 грн – сума позики, 4935,20 грн – проценти. Загальний розмір заборгованості - 105 860,00 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 8000,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом – 4935,20 грн, заборгованості за процентами за прострочку – 85 024,80 грн, заборгованості зі сплати штрафу – 8000,00 грн (а. с. 16-18).

03 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0307/1, за яким Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями в загальному розмірі 62 585 066,86 грн, що виникли у позичальника згідно договорів, укладених між ним та боржниками (а. с. 8-9).

З витягу з акту прийому-передачі прав вимоги згідно договору факторингу від 03 липня 2019 року вбачається, що на виконання умов договору факторингу №0307/1 від 03 липня 2019 року клієнт передав, а фактор прийняв права вимоги за грошовими зобов`язаннями за договором від 09 березня 2019 року з ОСОБА_1 на загальну суму 71 006,40 грн, з яких 8000,00 грн - сума основного боргу, 4935,20 грн – сума відсотків, 50 071,20 грн – сума додаткових відсотків, 8000,00 грн – сума штрафу. Сторони підтверджують, що клієнтом отримана сума фінансування за відступлену частину прав вимоги за основними договорами (а. с. 10).

Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.  На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.  Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.  Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.  Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.  Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64  Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36  Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону , якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до  статті 536 ЦК України  за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України  право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Із анкети-заявки ОСОБА_1 на отримання позики з офіційного веб-сайту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» вбачається, що вона містить її особисті ідентифікуючі дані, паспортні дані, номер банківської картки, адресу, номер телефону, відомості про освіту, місце роботи і доходи та фото. Отже, 09 березня 2019 року ОСОБА_1 у встановленому пунктом 3 Правил надання грошових коштів у позику порядку оформила заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів анкети, які відмічені як обов`язкові для заповнення (а. с. 30-32).

Посилання ОСОБА_1  на те, що доказів прийняття нею умов договору позики, належності їй карткового рахунку, на який перераховані кошти, використання одноразового ідентифікатора та пристрою, за допомогою якого здійснювалась така ідентифікація, позивач не надав, є безпідставними, враховуючи, що вона уклала договір позики шляхом заповнення заявки на сайті товариства та підписання його одноразовим ідентифікатором, отриманим у sms-повідомленні.

Без отримання sms-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між ОСОБА_1 та товариством не був би укладений.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20.

В силу частини першої  статті 638 ЦК України  договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений в електронній формі, з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Доказів того, що банківська картка з відповідним номером, що вказана у заявці на видачу позики, їй не належить, та на неї 09 березня 2019 року не було перераховано кошти у розмірі 8000,00 грн, ОСОБА_1 не надано.

Виходячи з викладеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення договору позики та отримання ОСОБА_1 коштів у сумі 8000,00 грн.

Позикодавець, перерахувавши відповідачці обумовлені грошові кошти, виконав умови договору позики, натомість ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення коштів за договором позики не виконала.

Оскільки відповідачці надано у позику грошові кошти у розмірі 8000,00 грн шляхом перерахування суми позики на банківську картку, вказану нею, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення суми позики в розмірі 8000,00 грн з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив».

Враховуючи, що після спливу визначеного договором позики строку її повернення право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припинилось, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення з відповідачки процентів за користування позикою лише у межах строку її надання, а саме до 08 квітня 2019 року, у розмірі 4935,20 грн.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачки суми позики та процентів за користування нею у межах строку повернення позики у загальному розмірі 12 935,20 грн є законним та обґрунтованим, відповідає обставинам справи.

Доказів погашення ОСОБА_1 позики матеріали справи не містять, та до суду апеляційної інстанції їх також не надано. Відповідачка в апеляційній скарзі на такі обставини не посилалась.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1  щодо того, що на неї поширюється дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно якого на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та штрафів на суму заборгованості за кредитними договорами та договорами позики, судова колегія не бере до уваги, оскільки вимоги зазначеного закону стосуються нарахування пені та штрафів, а у задоволенні вимог про стягнення з відповідачки штрафу судом першої інстанції відмовлено. Як вбачається з прохальної частини апеляційної скарги, рішення суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 не оскаржує.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що позивач не надав суду належних доказів правонаступництва та набуття права вимоги за договором позики, зокрема, доказів сплати коштів за договором факторингу, судова колегія відхиляє, оскільки на підтвердження набуття права вимоги за договором позики позивачем надано копію договору факторингу та копію витягу з акту прийому-передачі прав вимоги згідно договору факторингу від 03 липня 2019 року, з якої вбачається, що він прийняв права вимоги за грошовими зобов`язаннями за договором від 09 березня 2019 року з ОСОБА_1 . Укладенням вказаного акту сторони підтвердили, що клієнтом отримана сума фінансування за відступлену частину прав вимоги за основними договорами. Надані докази є належним підтвердженням набуття позивачем права вимоги до відповідачки. Договір факторингу є чинним, не оспорений та не визнаний недійсним, тому вищезазначені доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не отримувала повідомлення про відступлення права вимоги, тому не повинна сплачувати кошти факторові, є необґрунтованими, адже заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, та неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2018 року у справі №569/8962/16-ц.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина 2 статті 516 ЦК).

Оскільки відповідачка не посилалась на те, що вона сплачувала заборгованість за договором позики первісному чи новому кредитору та не надала відповідних доказів щодо цього, наявні підстави для стягнення з неї заборгованості на користь нового кредитора.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що платіжне доручення, яким підтверджується перерахування їй позики, не відповідає вимогам законодавства, судова колегія відхиляє, оскільки вказаний доказ є належним, та такі посилання відповідачки не спростовують факту отримання нею позики, який також підтверджується повідомленням Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» № 243 від 03 березня 2020 року.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 жовтня 2020 року в оскаржуваній частині – залишити без змін.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                          І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина 

Повний текст постанови складено 05 лютого 2021 року.