ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1482/21 Справа № 212/7309/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Бондар Я.М.
суддів -                           Барильської А.П., Зубакової В.П.,
серктар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватного акціонерне товариство «Суха Балка»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Меланчук Ігор Віталійович, та відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2020 року, яке постановлено суддею Чайкіним І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 жовтня 2020 року,-
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Меланчук І.В., звернувся до суду з позовом до  Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі - ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач з 24.07.2012 року по 08.12.2015 року працював на посаді механіка підземної дільниці № 26 шахти «Ювілейна» ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «СУХА БАЛКА», внаслідок чого отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 15.03.2016 року позивачу вперше встановлено 20 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, без встановлення групи інвалідності. При повторному переогляді 02.02.2017 року позивачу визначено 25% втрати професійної працездатності, без встановлення групи інвалідності. Висновком МСЕК від 20.12.2018 року ОСОБА_1 встановлено 60 % втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, з 10.12.2018 року - безстроково. 
Вважає, що у зв`язку з отриманим професійним захворюванням йому причинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на його користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 283 380 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 130 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судові витрати у розмірі 1 300 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Меланчук І.В., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити його розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманого професійного захворювання, втратив 60 % професійної працездатності безстроково, його визнано особою з інвалідністю третьої групи, позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, свої наміри в професійній сфері, змушений залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя, навіть при пересуванні та виконанні робіт по господарству позивач систематично відчуває біль у грудній клітині, періодичний біль в області серця, його турбує задишка, головний біль, сухий кашель, загальна слабкість, втома, шум в вухах, зниження функції слуху, на теперішній час стан його здоров`я не відновлений, негативні зміни у його житті довготривалі.
При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності. 
Також, посилається на постанову Верховного Суду від 14 листопада 2019 року справі № 522/3388/18, якою визнано розумним, виваженим та справедливим грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 233 000 грн., яке стягнуто з відповідача-роботодавця на користь позивача за умови втрати ним 75% професійної працездатності.
В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи. 
Вважає, що судом залишено поза увагою роз`яснення викладені в п. 3 Пленуму ВС України у Постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди». При працевлаштуванні позивач був повідомлений про умови праці, наявність небезпечних та шкідливих виробничих факторів, та усвідомлював можливість ушкодження здоров`я. Зокрема, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та судом не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу. На думку представника відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є необґрунтованим.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача ПрАТ «Суха Балка», посилається на те, що не вчиняло будь -яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань позивачу, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Гарькавого А.Г. , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги і просив її задовольнити та заперечував проти доводів апеляційної скарги представника позивача, яку просив залишити без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, наданого відзиву, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період часу з 14.06.2012 року по 24.07.2012 року працював підземним електрослюсарем, з 24.07.2012 року по 04.08.2017 року механіком підземної дільниці №26 шахти «Ювілейна» ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «СУХА БАЛКА». 04.08.2017 року звільнений за власним бажанням по виходу на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 40-53).
Відповідно до п. 14 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивачу встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої- другої ст.(пиловий бронхіт першої - другої ст., емфізема легень першої-другої ст..) група «В». Легенева недостатність першого-другого ст.
Згідно п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 грудня 2015 року Форми П-4 причиною виникнення професійного захворювання, є робота позивача протягом 3 роки 5 місяців в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Умови праці підземного механіка дільниці за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості з вмістом кристалічного кремнію діоксиду у пилу від 10% до 70% - 6.0 при гранично допустимій до 2.0. 
Відповіднодо п. 19 зазначеного Акту осіб які винні в настанні у позивача професійного захворювання та порушення цими особами законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів - не встановлено (а.с. 18-21).
Висновком МСЕК від 15.03.2016 року позивачу первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності 20 % по ХОЗЛ, без встановлення групи інвалідності з наступним переоглядом 01.02.2017 року (а.с.10-11).
При повторному переогляді висновком МСЕК 02.02.2017 року позивачу визначено 25 % втрати професійної працездатності по ХОЗЛ з 23 січня 2017 року - безстроково, без встановлення групи інвалідності (а.с. 12-13).
Висновком МСЕК від 20.12.2018 року позивачу визначено 60% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності з 10.12.2018 року - безстроково (а.с. 14-15).
Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позивачем позовних вимог та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки, професійні захворювання, отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і воно пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, ст. 173 КЗпП, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 08.12.2015 року, причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 є тривала робота в умовах впливу аерозолю переважно фібро генної дії, концентрація якого, в повітрі робочої зони, перевищує ГДК.
Отже, роботодавець ПрАТ «Суха Балка», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПрАТ «Суха Балка», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. 
Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.      
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача, що розмір моральної шкоди визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування   моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. 
Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у загальному розмірі 60 % та його визнано особою з інвалідністю третьої групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається, а враховуючи, встановлення ступеню втрати професійної працездатності та інвалідністю третьої групи безстроково, взагалі можливість такого відновлення.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів виключно на підприємстві відповідача, впродовж 3 років 05 місяців, як зазначено у Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.12.2015 року, що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності та визнання позивача особою з інвалідністю третьої групи, безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 130 000 грн. до 75 000 грн. та судового збору
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави та зменшує цей розмірі з 1300 грн. до 840, 60 грн.
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Меланчук Ігор Віталійович - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» - задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2020 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» з 130 000,00 грн. до 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) грн. та судовий збір на користь держави з 1 300 грн. до 840, 60 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 02 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: