УХВАЛА

15 березня 2021 року 
м. Київ

Справа №  909/163/20 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Малашенкової   Т.М., 

розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2020 та
постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021
у справі № 909/163/20

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківської області, скаржник, позивач)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" (далі - ТОВ "Івано-Франківськгаз збут", відповідач)
про визнання додаткових угод № 1 від 02.01.2020, № 2 від 08.01.2020, № 3 від 09.01.2020 до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41SB767-1236-19 від 28.12.2019 недійсними

ВСТАНОВИВ:

ГУ ПФУ в Івано-Франківської області 22.02.2021 (згідно з відміткою на поштовому конверті) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 909/163/20 (повний текст складено 01.02.2021), яка зареєстрована Судом 25.02.2021.

У відповідності до зазначеної вище касаційної скарги, ГУ ПФУ в Івано-Франківської області просить Суд скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 909/163/20 та прийняти нове судове рішення, яким визнати додаткові угоди № 1 від 02.01.2020, № 2 від 08.01.2020 та № 3 від 09.01.2020 до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.12.2019 № 41SB767-1236-19/289 недійсними.

На обґрунтування своєї правової позиції ГУ ПФУ в Івано-Франківської області у поданій касаційній скарзі із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначає, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами попередніх інстанцій застосовано норми права без урахування висновку щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а саме:

- постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, у відповідності до якої, якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону;

- постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №   569/17272/15-ц, згідно якої, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинення цими діяннями наслідкам;

- постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11 (зі змінами), якою визначено, що "господарським судам необхідно з урахуванням приписів статті 215 Цивільного кодексу України та статті 207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, частина перша статті 220, частина друга статті 228 Цивільного кодексу України, частина друга статті 207 Господарського кодексу України, стаття 13 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України"), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (зокрема, частина перша статті 227, частина перша статті 229, частина перша статті 230, частина перша статті 232 Цивільного кодексу України, частина перша статті 207 Господарського кодексу України)".

Крім того, ГУ ПФУ в Івано-Франківської області вказує на те, що під час ухвалення оскаржуваних судових рішень, судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши дотримання форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а також щодо сплати судового збору в порядку і розмірі передбаченому Законом України "Про судовий збір", Верховний Суд встановив таке.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається з програми "Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)" та Єдиного державного реєстру судових рішень, 28.02.2020 позивач звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 02.01.2020, № 2 від 08.01.2020 та № 3 від 09.01.2020 до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41SB767-1236-19 від 28.12.2019.

Так, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2020, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 909/163/20, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Слід зазначити, що у касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 909/163/20 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти, розміри ставок судового збору, порядок сплати та звільнення від сплати судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".

Частина перша статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, яка була чинною на момент звернення із позовною заявою) визначає, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 установлено у розмірі 2   102,00 грн.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній станом на день подання позовної заяви) встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1 (одного) прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" у редакції чинній на момент подання позовної заяви вказано, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

З огляду на вищевикладене, позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою із трьома вимогами немайнового характеру, а отже ураховуючи вимоги касаційної скарги повинен був сплатити судовий збір за подання даної касаційної скарги у розмірі 6 306,00 грн (2 102,00 грн Х 3= 6 306,00 грн).

Підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, при зверненні з цією касаційною скаргою ГУ ПФУ в Івано-Франківської області повинно сплатити судовий збір у розмірі 12 612,00 грн (6   306,00 грн х 200% = 12 612,00 грн).

Натомість, звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 909/163/20, скаржник наведеного вище не врахував та не сплатив судовий збір у встановленому розмірі.

У зв`язку з цим, з метою усунення допущених недоліків оформлення касаційної скарги скаржнику слід надати докази сплати судового збору у розмірі 12   612,00   грн, який має бути перерахований за такими реквізитами ГУК у м.   Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету: 22030102; найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на викладене, касаційна скарга ГУ ПФУ в Івано-Франківської області на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі №   909/163/20 підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України, із наданням скаржникові строку для усунення зазначених недоліків, шляхом надання відповідної заяви з доказами сплати судового збору у розмірі 12     612,00 грн за подання цієї касаційної скарги.

Згідно з частиною четвертою статті 174 та частиною другою статті 292 ГПК України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулась із касаційною скаргою.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 909/163/20 залишити без руху.

2. Надати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали. Документи про усунення недоліків направляти до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул.О.Копиленка,6.

3. Роз`яснити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                Т. Малашенкова