П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/3941/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Польовий О.Л.  
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
27 січня 2021 року                                                                                                                     м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сапальової Т.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального  управління ДПС України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у нездійсненні нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (далі по тексту - Постанова №889), індексації грошового забезпечення, встановленої Законом України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон №1282-ХІІ), та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням пільгової вислуги років, що разом складає повних 15 років;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням пільгової вислуги років, що разом складає повних 15 років, та включенням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, та індексації грошового забезпечення, встановленої Законом №1282-ХІІ, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначила, що отримала одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 100976,40 грн. До складу грошового забезпечення, яке враховувалось при виплаті одноразової грошової допомоги, входили посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, надбавка за службу в умовах режимних обмежень, надбавка за кваліфікацію та премія. Вважає, що відповідач протиправно не врахував до складу грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду та індексацію. Також вказала, що відповідач при розрахунку одноразової грошової допомоги врахував 14 років календарної служби, а не загальної 15 років. Позивачка просила позов задовольни в повному обсязі.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходила військову службу у Державній прикордонній службі України.
Наказом начальника Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 15.06.2018 №218-ос відповідно до підпункту "а" пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ) позивачка звільнена з військової служби у запас.
Наказом начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 20.06.2018 №280-ОС позивачка виключена зі списків особового складу загону та знята з усіх видів забезпечення.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2020 №159 ОСОБА_1 виплачена одноразова допомога при звільненні за 14 років в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 100976,40 грн. До складу грошового забезпечення, яке враховувалось при виплаті одноразової грошової допомоги, входили посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, надбавка за службу в умовах режимних обмежень, надбавка за кваліфікацію та премія.
08.06.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України за заявою про перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації та повної вислуги 15 років.
Листом від 18.06.2020 №11/М-114 Білгород-Дністровський прикордонний загін Південного регіонального управління ДПС України повідомив позивачку, що щомісячна додаткова грошова винагорода та індексація до складу грошового забезпечення на момент звільнення не включались.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо здійснення нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні протиправною, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби з військової служби за закінченням контракту такі військовослужбовці мають права на спірну одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 років і більше незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах), а враховуючи, що на момент звільнення вислуга років ОСОБА_1 з врахуванням пільгової вислуги становить 15 років 11 місяців 26 днів, тому ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням пільгової вислуги років, що разом складає повних 15 років.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), у ст.1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 9 Закону №2011-ХІІ регламентовано, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
Згідно з частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).
Частиною 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Постанови №889, чинної на час проходження позивачкою військової служби, Уряд установив, з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) з 01 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення.
Так, ОСОБА_1 виплачена одноразова допомога при звільненні за 14 років в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 100976,40 грн. До складу грошового забезпечення, яке враховувалось при виплаті одноразової грошової допомоги, не включена щомісячна додаткова грошова винагорода.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на норми Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 №595, за змістом пункту 8 якої винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Водночас, відповідач, застосовуючи зазначену вище Інструкцію як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надані повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесені до його компетенції та можуть бути змінені лише законодавцем.
Верховний Суд у своїх постановах від 19.03.2020 у справі №820/5286/17, від 14.04.2020 у справі № 820/3719/18, а також від 29.04.2020 у справі №240/10130/19 виклав аналогічну правову позицію.
Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
Водночас, питання щодо складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17.
Так, у постанові від 06.02.2019 року по справі № 522/2738/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.
Як встановлено з довідки Військової частини НОМЕР_1 від 28.05.2020 №160 ОСОБА_1 на постійній основі перед звільненням нараховувалась та виплачувалась щомісячно додаткова грошова винагорода на підставі Постанови №889, тому підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
Зазначена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, що викладені у постанові від 31.07.2019 по справі №826/3398/17.
З огляду на зазначене слідує, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивачки, з якого нарахована одноразова грошова допомога при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою №889.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 25.09.2020 №524 ОСОБА_1 індексація за 2015-2018 роки в сумі 6871,73 грн. виплачена 24.06.2020 року.
Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний щомісячний характер, тому відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивачки, з якого нарахована одноразова грошова допомога при звільненні, індексацію грошового забезпечення.
З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у нездійсненні нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, індексації грошового забезпечення, встановленої Законом №1282-ХІІ, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу з включенням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, індексації грошового забезпечення, встановленої Законом №1282-ХІІ, підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Аналогічна правова норма міститься в пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (далі - Порядок №393).
Згідно з нормами пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII та пункту 10 Порядку №393 законодавець розмежовує визначення самого права військовослужбовця, крім військовослужбовців строкової військової служби, на таку одноразову грошову допомогу при звільненні та визначення розміру такої допомоги. Військовослужбовець, що звільнений з військової служби за закінченням контракту, крім військовослужбовців строкової військової служби, має право на виплату одноразової грошової допомоги "за наявності вислуги 10 років і більше". При цьому, законодавець не передбачає, що таке право набувається за умови наявності певного виду вислуги (календарної, пільгової, тощо). Більш того, законодавець не надає визначень ні "календарної вислуги років" ні "пільгової вислуги років". Правовими нормами Порядку №393 та Закону №2011-XII законодавець лише визначає періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах. Тобто, законодавець визначає лише способи обчислення вислуги років.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №806/2104/17.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в силу того, що на момент звільнення вислуга років позивачки з врахуванням пільгової вислуги становить 15 років 11 місяців 26 днів, тому позивачка має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням пільгової вислуги років, що разом складає повних 15 років.
Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального  управління ДПС України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Сапальова Т.В.