ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/4429/19                                        Головуючий суддя І інстанції Теслікова І. І.
Провадження № 22-ц/818/2009/21                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 березня 2021 року                                                                м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого -         Яцина В.Б. (суддя-доповідач),
суддів -         Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02 грудня 2020 року, ухвалене у  складі головуючого судді Теслікової І.І., по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

001 липня 2019 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 05.10.2012 року між ОСОБА_1 та Публічним Акціонерним Товариством «АКТАБАНК» було укладено кредитний договір №0861075701/Т/972129.
23.03.2018 між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір №2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, ПАТ «АКТАБАНК» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - «Основні договори».
Відповідно до додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги - реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором в сумі 42 913 грн., з яких:
-17344, 00 грн. - заборгованість за основним боргом;
-12, 00 грн. - заборгованість за процентами;
-23 800, 00 грн. - заборгованість за комісією;
-450, 00 грн. - штраф, пені.
На виконання п. 3.4. договору про відступлення прав вимоги, згідно вимог ст. ст. 512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти ТОВ «ФК «ЄАПБ» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних.
Відповідно до абз. 2 п. 3.4. договору про відступлення прав вимоги, банк здійснює повідомлення боржників шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на офіційному сайті ПАТ «АКТАБАНК» протягом 2 робочих днів (повідомлення за 26.03.2018 за посилання http://www.aktabank.com/).
Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.
Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строк, передбачений кредитним договором.
На виконання та у зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу.
При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.
Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23.03.2018 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Відповідно до п. 5.3. кредитного договору термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 10 років.
На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача у розмірі 41606,00 грн., яка складається з наступного: 17344,00 грн. - тіло кредиту, 12,00 грн. - заборгованість за процентами, 23800,00 грн. - заборгованість за комісією, 450, 00 грн. - штрафи, пені.
У відзиві відповідач ОСОБА_1 просив відмовити у стягненні з нього комісії у розмірі 23800 грн., оскільки умови договору в цій частині є несправедливими та незаконними, в іншій частині позову просив відмовити на підставі спливу загального терміну позовної давності. При цьому він визнав факт укладення згаданого кредитного договору від 05.10.2012 з поверненням коштів до 04.10.2014, на вищевказаних умовах, не заперечував факт отримання кредитних коштів та зазначив, що Банк не виконував свої зобов`язання та не повідомляв позивача стан заборгованості відповідача, внаслідок чого був порушений загальний строк позовної давності. Також вказав, що він при підписанні кредитного договору не усвідомлював, що згідно п. 5.3 цього договору збільшений строк позовної давності 10 років, оскільки ані повідомлення про умови кредитування фізичних осіб за кредитним договором, ані запит на отримання кредиту від 01.10.2012 таких умов не містили.
У відповіді на відзив позивач з посиланням на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року № 6-80цс13, вважає заперечення відповідача щодо несправедливості умов договору про сплату комісії безпідставними. Позивач також вважав необґрунтованими заперечення відповідача проти застосування збільшеного до 10 років строку позовної давності, спираючись на правову позицію, яка була висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1824цс15.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Вказано, що згідно умов кредитного договору та додатку до нього (графік платежів) всі складові загальної суми щомісячного платежу визначені у твердій сумі 700,00 грн., відповідачем підписано графік платежів, тому посилання суду на те, що такі умови суперечать положенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими, безпідставними та не є підставою для суду визнавати такі умови несправедливими.
Зазначило, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить суд стягнути з відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первинним кредитором на дату укладення договору про відступлення права вимоги.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надіслав.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Аналізуючи наведені норми цивільного процесуального права, та з огляду на зміст та характер спірних правовідносин судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:
1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Вказаним вимогам рішення суду у повній мірі не відповідає.
       Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позов є недоведеним. При цьому суд першої інстанції вказав, що у реєстрі договорів у додатку № 1 до договору № 2 про відступлення прав вимоги від 23.03.2018 ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, але у даному реєстрі відсутні підписи представників банку або уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК» на підтвердження зазначеної заборгованості, відсутня печатка установи, а також - підпис представника нового кредитора, ТОВ «ФК «ЄАПБ» Резунова Р.О. та печатка установи.
       Суд зазначив, що позивач документально не підтвердив, що станом на дату укладення договору про відступлення права вимоги, 23.03.2018, у відповідача була заборгованість по кредитному договору. Судом були витребувані від ПАТ «АКТАБАНК» та від позивача розрахунки заборгованості стягнення за період з 05.10.2012 по 23.03.2018, але відповідні докази на адресу суду не надійшли. Крім того, вимоги про стягнення комісії на суму 23800,00 грн. є нікчемними, оскільки згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в ред. на день укладення кредитного договору) умова споживчого кредиту, які передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою у визначені цього Закону, у даному випадку п. 2.1.2 кредитного договору, є нікчемною. В цьому контексті суд послався на правову позицію, яка була висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. 
       Суд апеляційної інстанції не повністю погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 05.10.2012 року між ОСОБА_1 та Публічним Акціонерним Товариством «АКТАБАНК» було укладено кредитний договір №0861075701/Т/972129.
За умовами договору, банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 20000 грн. (п.2.1.), з кінцевою датою повернення 04.10.2014.
Згідно з п.п.2.1.2.1,2.1.3 Договору від 05.10.2012, відповідач зобов`язався сплачувати банку процентну ставку в розмірі 0,01 % річних, комісію у розмірі 3,5% від суми кредиту, погашати кредит, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, сплату комісії за супроводження кредиту, щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами в розмірі 1533,43 грн.
Відповідно до п.5.3 договору від 05.10.2012 р., сторони узгодили термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором тривалістю десять років.
Відповідач з умовами договору погодився про що свідчить його підпис.
23.03.2018 між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення богів» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого банк відступив на користь позивача право вимоги за грошовим зобов`язанням за договором №№0861075701/Т/972129 відносно ОСОБА_1 у розмірі 17344,00 грн. - тіло кредиту, 12,00 грн. - заборгованість за процентами, 23800,00 грн. - заборгованість за комісією, 450, 00 грн. - штрафи, пені.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти .
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту, відсотків, штрафів та пені підлягає скасуванню, та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення цих вимог.
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією по супроводженню кредиту судова колегія погоджується з висновками суду, що вони не підлягають задоволенню та наведеними судом обґрунтування свого рішення в цій частині.
З наданого позивачем розрахунку, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 17344,00 грн. - тіло кредиту, 12,00 грн. - заборгованість за процентами, 23800,00 грн. - заборгованість за комісією, 450, 00 грн. - штрафи, пені.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».
За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.
Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції Українитреба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Пунктом 2.1.2 кредитного договору передбачено сплату щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 700 грн, яка включається до суми щомісячного платежу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що пункт 2.1.2 договору кредиту є несправедливими, суперечать положенням частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), тому відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вказані умови договору є недійсними з моменту укладення кредитного договору внаслідок їх нікчемності.
Тому заявлені позивачем вимоги про стягнення комісії на суму 23800,00 грн. дійсно є нікчемними. В цьому контексті суд першої інстанції відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України правильно послався на правову позицію, яка була висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. 
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Суд першої інстанції помилково вважав недоведеними позовні вимоги в іншій частині, оскільки у матеріалах справи є належні, допустимі та достатні докази про умови договору, розмір заборгованості та про відступлення права вимоги від Банку до позивача, внаслідок чого він є належним кредитором за згаданим договором кредиту (а.с. 4-27). Суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач вимагає стягнення заборгованості, яка виникла на день відступлення права вимоги і тому її розмір у подальшому не збільшувався, а також - тому факту, що відповідач у відзиві на позов визнав факт укладення договору на вищевказаних умовах, у тому числі щодо збільшення позовної давності до 10 років, та не заперечував розмір заборгованості, окрім суми комісії. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на те, що при наявності у справі належних і допустимих доказів у формі посвідчених копій документів, а відповідач не заперечував заборгованість за договором кредиту, крім 23800 грн. комісії та право вимоги позивача, яке вважав таким, що не підлягає задоволенню внаслідок спливу позовної давності, - у суду першої інстанції відповідно до вказаної норми ст. 81 ЦПК України не було правових підстав для витребування додаткових доказів на підтвердження розміру заборгованості та права вимоги у позивача за вказаним договором кредиту, а також - вважати ці факти недоведеними. Висновки суду про те, що позивач документально не підтвердив станом на дату укладення договору про відступлення права вимоги, 23.03.2018, наявність у відповідача була заборгованість по кредитному договору - належним чином не обґрунтовані та не відповідають згаданим матеріалам справи та змісту ст. 89 ЦПК України про те, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У статті 203 ЦК України зазначені наступні загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:
1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Всупереч визначеного у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку відповідач не спростував, що при укладенні кредитного договору від 05.10.2012 він не усвідомлював зміст п. 5.3 кредитного договору про збільшення позовної давності до 10 років по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені/штрафів, що у даному питанні не були додержані передбачені у ст. 203 ЦПК України загальні вимоги, які є необхідними для чинності правочину. 
Договір відступлення права вимоги також не спростований. За таких обставин не можна вважати, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не набуло права вимоги до ОСОБА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, розмір заборгованості з кредитним договором визначено станом на 23 березня 2018 року даний розрахунок відповідачем у відповідності до ст. 81 ЦПК України не спростовано, свого розрахунку відповідачем не надано.
Таким чином рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсотків, штрафів та пені підлягає скасуванню, із постановленням в цій частині нового судового рішення про задоволення таких вимог. Рішення суду в частині відмови у позові про стягнення комісії є законним та обґрунтованим і доводами скарги, які є безпідставними, не спростовуються.
За таких обставин позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 23.03.2018 підлягають частковому задоволенню, на суму: 17344 + 12 + 450 = 17806,00 грн.
З огляду на те, що в частині відмови у позові про стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсотків, штрафів та пені висновки суду не відповідають обставинам справи, при ухваленні оскаржуваного рішення в цій частині було допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у сумі 822,18 грн., також підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1233,28 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» - задовольнити частково.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2020 року скасувати частково, в частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми в частині стягнення тіла кредиту, відсотків, штрафів та пені , та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2  виданий 11.02.1998 Камянсько-Дніпровським РВ УМВС України в Запорізькій області, місце реєстрації:  АДРЕСА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, юридична адреса:01032, м.Київ,вул.Симона Петлюри, 30, р/р  НОМЕР_3  в ПАТ «ТАС Комбанк», МФО 339500) заборгованість за кредитом у розмірі 17806,00 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2  виданий 11.02.1998 Камянсько-Дніпровським РВ УМВС України в Запорізькій області, місце реєстрації : АДРЕСА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, юридична адреса:01032, м.Київ,вул.Симона Петлюри, 30, р/р  НОМЕР_3  в ПАТ «ТАС Комбанк», МФО 339500) судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 822,18 грн та судовий збір в розмірі 1233,28 грн за подачу апеляційної скарги, а всього 2055,46 грн.

В іншій частині Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 22 березня 2021 року.

Головуючий                                                   В.Б.Яцина.

Судді                                                                           І.В.Бурлака.

                                                                             О.М.Хорошевський.