Справа № 136/902/20
Провадження № 22-ц/801/407/2021
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року	Справа № 136/902/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача Денишенко Т. О.,
суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О., 
за участі секретаря судового засідання Очеретної М. Ю., представника особи, яка по-дала апеляційну скаргу, позивача Акціонерного товариства комерційного банку «При-ватБанк» Роя В. Л., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом 
Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до 
ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року, ухвалене у приміщенні суду у смт Липовець Вінницької області за головування судді Кривенка Д. Т.,

В С Т А Н О В И В: 

03 липня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у Липовецький районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 137160,65 гривень, посилаючись на наступні обставини. Відповідач з метою отриман-ня банківських послуг звернувся до позивача та 15 листопада 2010 року підписав зая-ву № б/н, підтвердивши таким чином, що ця підписана заява разом з Умовами та пра-вилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та банком до-говір про надання банківських послуг. Також 15 листопада 2010 року відповідачем підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». При укладенні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно з якою укладений правочин є договором при-єднання. На підставі укладеного договору ОСОБА_1 відкритий картковий раху-нок з визначеним довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картра-хунку початковим кредитним лімітом та надана у користування кредитна картка. На-далі розмір кредитного ліміту збільшувався. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався підпунктом 2.1.1.2.3 договору, на підставі якого відповідач на-дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, однак своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями не надавав, унаслідок чого станом на 31 березня 2020 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість в сумі 404 944,36 гривні, з яких: 1932,00 гривні - заборгованість за тілом кредиту, 397 333,16 гривні - заборгованість за нарахованими відсотками, 5 679,20 гривень - нарахована пеня. Однак, користуючись своїм правом, зважаючи на ухилення відповідача від ви-конання своїх зобов`язань, банк просив стягнути з нього на свою користь заборгова-ність лише в сумі 137 160,65 гривень, з яких: 1932,00 гривні - заборгованість за креди-том, 135228,65 гривень - заборгованість за відсотками за період з 15 листопада 2010 року до 31 жовтня 2018 року, а також судові витрати у справі в сумі 2102,00 гривень. 
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року у задоволенні позову банку відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О. Л. оскаржує його в апеляційному, просить поновити їй строк на апеляційне оскарження, рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Скаржниця вважає оскаржуване рі-шення незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи. Представник позивача зазначає, що при укладенні договору сторони керувалися нормами ЦК України, за якими укладений між банком та ОСОБА_1 правочин є договором приєднання. 15 листопада 2010 року відповідачем була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, підписанням якої він погодився, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір надання банківських послуг. У анкеті-заяві були визначені, зокрема, номер картки, розмір кредитного ліміту тощо. Відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій визначені базова відсоткова ставка, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, порядок нарахування пені та штрафів. Тобто за твердженням скаржниці, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. До того ж приєднання до угоди відповідача підтверджується фактом користування ним картковим рахунком, використанням кредитних коштів, що убача-ється з виписки з карткового рахунку. Банківська виписка має статус первинного до-кумента, що підтверджується Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердже-ним наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, зареєс-трованим у Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 року за № 571/20884. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вважає, що оскільки банк надав кошти відповідачу шляхом встановлення кредитного ліміту, то таким чином між банком і позичальником був укладений ніким не оспорений кредитний договір, тому наявні підстави для стяг-нення заборгованості із ОСОБА_1 .
Наданим законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 14 січня 2021 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався. Цією ж судовою ухвалою представнику банку ОСОБА_2 поновлений процесу-альний строк на апеляційне оскарження рішення Липовецького районного суду Він-ницької області від 20 листопада 2020 року.
Відповідач ОСОБА_1 у дане судове засідання, у попереднє судове засідання 10 лютого 2021 року не з`явився з невідомих суду причин. Про день, місце та час роз-гляду справи цей її учасник вдруге повідомлений в установленому порядку, про що свідчать додані до матеріалів справи рекомендовані повідомлення про вручення йому судових повісток. Будь-які заяви від ОСОБА_1 суду не надходили. Беручи до уваги, що судом вжиті передбачені статтею 130 ЦПК України заходи з виклику відпо-відача в судове засідання, які він проігнорував, керуючись нормами статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути справу по суті апеля-ційного оскарження у відсутності боржника ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представ-ника АТ КБ «ПриватБанк» адвоката Роя В. Л., дослідивши матеріали справи, проана-лізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, коле-гія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню.
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на за-садах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухва-лене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуаль-ного права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясо-ваних обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам, воно є незакон-ним, таким, що суперечить фактичним обставинам справи, не враховує усіх норм ма-теріального права, що регулюють виниклі та наявні між сторонами у справі правовід-носини, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задово-лення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджу-ються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( стаття 264 ЦПК України ).
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих проце-суальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі статтею 5 цього Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений зако-ном або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить за-кону. 
Статтею 3 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України визначене право кожної особи на звернення в порядку, встановленому законом, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні роз`яснення з посиланням на статті 55, 124 Конституції України викладені у частині другій постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Дії учасників цивільних правовідносин мають відпові-дати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю, пова-гою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003 наголошувалося, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлен-ня у правах.
Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обс-тавини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім ви-падків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасни-ками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України до-казами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками екс-пертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допусти-мості, достовірності, достатності.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти Укра-їни» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або по-дібних неспростованих презумпцій щодо фактів. 
Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і об-ґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно змісту заяви від 15 листопада 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку позичальник, ознайомившись із цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку, у графі «бажаний кредитний ліміт» зроблений запис - 2000, 00 гривень.
Із розрахунку заборгованості за кредитним договором убачається, що станом на 31 березня 2020 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 404944,36 гривні, яка складається з наступного: 1932,00 гривні - заборгованість за тілом креди-ту; 397 333,16 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 5 679,20 гривень - заборгованість за пенею, які у добровільному порядку відповідач не сплачує, тому позивач на власний розсуд просить суд частково стягнути заборгованість з боржника в розмірі 137 160,65 гривень, з яких: 1932,00 гривні - заборгованість за кредитом; 135 228,65 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом у період з 15 листопада 2010 року по 31 жовтня 2018 року.
Відмовляючи у задоволенні позову у повному обсязі, суд першої інстанції вихо-див із того, що заява від 15 листопада 2010 року № б/н не містить будь-яких даних про видачу кредитної картки, її вид та строк дії, доказів отримання кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі, не містить даних щодо обрання від-повідачем банківських послуг крім особистих даних та його підпису. Відтак суд не вбачав підстав вважати, що у зв`язку з подачею ОСОБА_1 такої заяви банку у нього виникли будь - які зобов`язання перед позичальником. Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості, на думку суду, не може бути підтвердженням існу-вання заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки такий не є первинним бухгалтерським документом. Крім того позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карт-кою, тобто банк не довів, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи свою заяву як позичальник, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Роз-друківка із сайту позивача не визнана судом належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони ( банку ), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. Таким чи-ном суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог.
Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна, ураховуючи наступне.
Колегія суддів апеляційного суду визнає вірним висновок суду першої інстанції про те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який міститься в ма-теріалах даної справи, не підписані відповідачем, тому цей документ не можна розці-нювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 лис-топада 2010 року шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви. При цьому ко-легія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, на який послався і суд першої інстанції.
Проте суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки такому доказу пози-вача як додана до позовної заяви підписана відповідачем 15 листопада 2010 року ко-пія Довідки про умови кредитування, якою визначені відсоткова ставка у 2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, розмір комісії банку, порядок нарахування пені та штрафів, вартість інших банківських послуг.
Через це висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено і не підтверджено того, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, які саме тарифи і умови кредитування мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, які він брав на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами, не відповідає матеріалам справи, її фактичним обставинам, що реально мають місце. 
Докази, що містяться в матеріалах справи, свідчать про виникнення та наяв-ність між сторонами у справі кредитних правовідносин на підставі кредитного договору від 15 листопада 2010 року № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на картко-вий рахунок, який був укладений сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 ан-кети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універ-сальна, 55 днів пільгового періоду». З матеріалів справи також убачається, що для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту відповідач на підставі вка-заного договору отримував кредитні картки: вперше 15 листопада 2010 року № НОМЕР_1 з терміном дії до вересня 2014 року, а наступну - 16 жовтня 2013 року № НОМЕР_2 з терміном дії до липня 2017 року. Згідно виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 кредитною карткою боржник об`єктивно користу-вався.
Відтак колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що матеріалами справи достовірно підтверджено існування між сторонами у справі кредитних правовідносин на підставі кредитного договору від 15 листопада 2010 року № б/н, а також, що для здійснення операцій з отримання та повернення кредитних коштів за даним кредит-ним договором відповідач отримав кредитну картку та корис-тувався нею. 
У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 31 берез-ня 2020 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку бан-ку, наданого до позовної заяви, становить 404 944,36 гривень, з яких: 1932,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 397 333,16 гривні - заборгованість за нарахованими відсотками, 5 679,20 гривень - нарахована пеня. Однак, користуючись своїм правом, зважаючи на ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань, банк просив суд стягнути на свою користь з відповідача заборгованість в сумі 137 160,65 гривень, з яких: 1932,00 гривні - заборгованість за кредитом, 135228,65 гривень - заборгованість за відсотками за період з 15 листо-пада 2010 року до 31 жовтня 2018 року.
Проте повністю з таким визначеним позивачем розміром заборгованості за даним кредитним договором колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належ-ним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивіль-ного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ді-лового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 599 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, прове-деним належним чином. Відповідно до норм статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених зміс-том зобов`язання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Статтею 626 ЦК України визначечно, що договором є домовленість двох або біль-ше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є віль-ними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з враху-ванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.
За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від по-зичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або зако-ном. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо дого-вором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінан-сова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) пози-чальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`я-зується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 207 ЦК Украї-ни правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст за-фіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).
Отже оскільки ОСОБА_1 уклав кредитний договір з банком та отримав від нього кредитні кошти, якими користувався, він зобов`язаний їх повернути, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами. Неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором привело до порушення прав кредитора - позивача АТ КБ «Приватбанк», тому порушене право підлягає захисту та понов-ленню шляхом стягнення з боржника заборгованої фактично отриманої суми кредит-них коштів, розмір якої достеменно підтверджений наявними у матеріалах справи до-казами, а саме випискою по особовому рахунку відповідача та розрахунком заборго-ваності за кредитним договором.
Таким чином позов АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в частині повернення 1932,00 гривень, що складають заборгованість за тілом кредиту, підлягає безумовному задоволенню.
Щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, то як уже зазначало-ся, підписана відповідачем довідка про умови кредитування містить дані, зокрема, щодо розміру процентної ставки на місяць - 2,5 %, що становитиме 30% на рік. З наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості убачається, що кредитода-вець протягом дії договору змінював відсоткову ставку, збільшуючи її розмір: з 01 ве-ресня 2014 року до 34,8 % річних, з 01 квітня 2015 року до 43,2% річних. Оскільки зміна ( збільшення ) банком процентної ставки, починаючи з 01 вересня 2014 року, не відповідає приписам статті 1056-1 ЦК України і погодженим сторонами в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування умовам договору, заборгованість ОСОБА_1 за процентами підлягає зменшенню пропорційно до ставки 30% річних, яка пого-джена сторонами. Колегія суддів погоджується з розміром нарахованих відсотків за період з 15 листопада 2010 року до 31 серпня 2014 року, що згідно розрахунку за-боргованості становить 1160,03 гривень. Стосовно розміру відсотків, які підлягають стягненню за період з 01 вересня 2014 року до 31 жовтня 2018 року з огляду на визна-чений договором розмір річної відсоткової ставки у 30%, то сума заборгованості за відсотками, що підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» з урахуванням заборгованості за тілом кредиту, складає 2497,11 гривень ( 1932,00 грив-ні ( тіло кредиту ) х 30% річних х 1551 день / 360 днів = 2 497,11 гривень ). Тобто за-гальний розмір нарахованої за період з 15 листопада 2010 року до 31 жовтня 2018 ро-ку заборгованості за процентами становить 3 657,14 гривень: 1160,03 + 2 497,11 = 3657,14 гривень. 
Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за ре-зультатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішен-ня повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухва-лення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невід-повідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріа-льного права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається не-правильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуван-ню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги у певній частині такими, що за-слуговують на увагу, є обгрунтованими, достатніми для її часткового задоволення. Судом першої інстанції дійсно не дотримано порядку, встановленого для вирішення питання, що має місце, допущено однобічність, неповноту судового розгляду, пору-шення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що треально мають місце. 
Інші доводи апеляційної скарги, крім тих, з якими погодилася колегія суддів, ви-ходячи з конкретних обставин у справі, не є підставою для задоволення її вимог та позову фактично у повному обсязі.
Згідно частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстан-ції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволе-них позовних вимог. За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмі-рі 2102,00 гривні. За подачу апеляційної скарги позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3153,00 гривні. З урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позову у розмірі 85,55 гривень та за подачу апеля-ційної скарги у розмірі 128,33 гривень.
Керуючись нормами статей 367, 368, 372, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК Украї-ни, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задоволити частково.
Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборго-ваності скасувати.
Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства ко-мерційного банку «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, рах. № НОМЕР_4 ( для погашення заборгованості та судових вит-рат ), МФО № 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, у погашення кре-дитної заборгованості станом на 31 березня 2020 року у розмірі 1932,00 гривні ( одна тисяча дев`ятсот тридцять дві гривні 00 коп. ) за тілом кредиту, 3657,14 гривень ( три тисячі шістсот п`ятдесят сім гривень 14 коп. ) заборгованості з процентів за користу-вання кредитними коштами у період з 15 листопада 2010 року по 31 жовтня 2018 ро-ку, а також 85,55 гривень ( вісімдесят п`ять гривень 55 коп. ) у відшкодування спла-ченого судового збору при зверненні в суд, 128,33 гривень ( сто двадцять вісім гри-вень 33 коп. ) у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
У решті позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є оста-точною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 09 березня 2021 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота