ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/28345/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 січня 2021 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючий-суддя:  Черпіцька Л.Т.
судді:   Пилипенко О.Є., Собків Я.М.
за участю секретаря:     Зуєнка Д.П.

розглянувши в порядку письмового провадження   апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України, Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И Л А:
         ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України, Пенсійного фонду України, в якому просить:
- визнати Державою Україно, незаконним та протиправним використання Міністерством Оборони України та Київським Червонопрапорним Військовим Округом громадянина України ОСОБА_1 , колишнього військовослужбовця НОМЕР_1 Окремого Батальйону Спеціального Захисту військової частини польова пошта НОМЕР_2 , при виконанні ним спеціального урядового завдання по локалізації та ліквідації аварії на Чорнобильській   АЕС з цілодобовим перебуванням його в особливо небезпечній зоні підвищеного радіаційного опромінення за відсутністю належних засобів індивідуального захисту та відповідних приладів радіоакційного контролю з об`явленням «військового стану» та загрозою при цьому його життю та здоров`ю.
- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України, як суб`єкта владних повноважень, при виконанні ними своїх прямих функційних обов`язків, відносно громадянина України ОСОБА_1 , колишнього військовослужбовця НОМЕР_1 Окремого Батальйону Спеціального Захисту військової частини польова пошта НОМЕР_2 , при захисті його конституційних прав та законних інтересів щодо забезпечення пільг і компенсацій, як особі, яка має статус постраждалої в наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та статус інваліда війни.
- зобов`язати Кабінет Міністрів України доручити Міністерству фінансів України разом з відповідними міністерствами забезпечити фінансування, а саме:
а) МОЗ України разом з АМН України здійснити перерахунок дози опроміненя громадянину України ОСОБА_1 , колишньому військовослужбовцю НОМЕР_1 Окремого Батальйону Спеціального Захисту військової частини польова пошта НОМЕР_2 , та встановити відповідний і вірний медичний діагноз;
б) МО України видати відповідну довідку з фіксуванням фактично виконаних робіт при ліквідації аварії на ЧАЕС, часу та місця їх виконання, часу перебування в зоні небезпеки під впливом радіоактивного опромінення з об`явленням військового положення та отримавшим колективне переопромінення громадянину України ОСОБА_1 , колишньому військовослужбовцю НОМЕР_1 Окремого Батальйону Спеціального Захисту військової частини польова пошта НОМЕР_2 , та виконати протокольне рішення Міжвідомчої Урядової комісії від 05.11.2004 року, а саме видати на руки акти за формою Н-1;
- зобов`язати Кабінет Міністрів України разом з Міністерством фінансів України, Державним казначейством України та Пенсійним фондом України:
а) провести індексацію пенсійного забезпечення та соціальних виплат відповідно до Законів «Про Державний бюджет України» з 2003 року по 2019 рік, нарахувати та виплатити громадянину України ОСОБА_2 суму заборгованості недоотриманої пенсії та соціальних виплату розмірі 178 615,89 грн. (Сто сімдесят вісім тисяч шістсот п`ятнадцять гривень 62 коп.);
б) провести нарахування та виплату недоотриманої пенсії за період з 2015 року по час винесення судового рішення громадянину України ОСОБА_1 у розмірі 885 240,00 грн. (Вісімсот вісімдесят п`ять тисяч двісті сорок гривень);
в) виплатити громадянину України ОСОБА_1 суму у розмірі 500 000,00 грн. (п`ятьсот тисяч гривень) у вигляді моральної шкоди;
г) виплатити громадянину України ОСОБА_1 суму судових витрат (юридичні послуги, експертизи, документація та ін.) у розмірі 25 000,00 грн. (Двадцять п`ять тисяч гривень): разом стягнути суму у розмірі 1 588 855,89 грн. (Один мільйон п`ятсот вісімдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять гривень 89 копійок);
- зобов`язати Пенсійний фонд України разом з Міністерством соціальної політики перерахувати та призначити громадянину України ОСОБА_1 , колишньому військовослужбовцю НОМЕР_1 Окремого Батальйону Спеціального Захисту військової частини польова пошта 50937, пенсійне забезпечення, як за особливі заслуги перед Україною та виконання ним важливого і відповідального Урядового завдання при ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, з врахуванням фактичних даних праці та періоду перебування ним в зоні небезпеки, встановлення єдиної тарифної ставки, як для особи яка працювала з ядерними відходами та отравляючими речовинами та з зарахуванням всіх належних Урядових постанов та розпоряджень, які регламентували форму і порядок оплати праці громадян, які приймали участь в заходах з локалізації та ліквідації аварії на ЧАЕС.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача є різними, не пов`язані між собою, предметом позову є об`єднані вимоги, які мають самостійні обсяги доказування та підтверджуються різними доказами. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено заявлені ним позовні вимоги та порушено право позивача на судовий захист. 
Міністерство фінансів України подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Згідно частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України. Також статтею 161 КАС України визначено перелік документів, що додаються до позовної заяви.
Відповідно до ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Тобто процесуальним законом передбачено повернення позовної заяви за умови невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.
Так, статтею 172 КАС України визначено правила об`єднання і роз`єднання позовів.
Відповідно до частини першої статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Статтями 160, 161 КАС України регламентовано вимоги до позовної заяви, зокрема необхідність наведення в ній змісту позовних вимог, викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України).
Отже, законодавством регламентовано вимоги до позовної заяви та право позивача усунути її недоліки в разі залишення позову без руху в межах строку, встановленого судом у відповідній ухвалі.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що у позовній заяві, у даній справі, заявлені різні позовні вимоги до різних відповідачів.
Водночас, критерієм для визначення можливості розгляду різних позовних вимог в одному провадженні є наявність між ними спільної підстави виникнення або спільних доказів.
Разом з тим, судом першої інстанції не було застосовано інститут залишення позовної заяви без руху та не надано позивачу можливості конкретизувати зміст його позовних вимог і наявність зв`язку між ними, а натомість одразу повернуто його позов як такий, в якому заявлені позовні вимоги, що не можуть розглядатися разом.
Таким чином, колегія суддів  вважає, що повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції діяв передчасно.
Частиною другою ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист. Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
Відповідно до ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Отже, на підставі вищезазначеного, судова колегія дійшла висновку про порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, а тому, дане судове рішення (ухвала) підлягає скасуванню, а матеріали справи - направленню до того ж суду для продовження розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Державнвої казначейської служби України, Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії  скасувати.
Справу направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 січня 2021 року. 

Головуючий суддя	Л.Т.Черпіцька	
 Судді:	 О.Є.Пилипенко	
 	 Я.М.Собків