ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2021 року 
м. Харків
Справа № 623/3046/20
Провадження № 22-ц/818/1005/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
Суддів         Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,                
Учасники справи :
Позивач:         ОСОБА_1 ,
Відповідач:         ОСОБА_2 , 
                              
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2020 року, -
в с т а н о в и в :
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з відповідача - ОСОБА_2 аліменти в розмірі ј частини його заробітку на свою користь на період навчання до 30 червня 2021 року.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області 15 лютого 2018 року, актовий запис № 10 батьком позивача зазначено ОСОБА_2 13 березня 2007 року шлюб між батьками позивача розірвано, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 . На даний час позивач мешкає зі своєю матір`ю - ОСОБА_3 . 
Позивач є студентом 4 курсу денного відділення Харківського державного автотранспортного коледжу з 01 вересня 2017 року. До повноліття позивача з відповідача у встановленому розмірі стягувались аліменти за рішенням суду. Проте, на даний час таких стягнень не відбувається, водночас позивач потребує коштів для придбання підручників, одягу та продуктів харчування. Зазначає, що фінансові можливості матері є досить обмеженими. Крім того, вказує, що батько має реальну можливість надавати матеріальну допомогу, та не заперечує проти цього, але бажає щоб аліменти стягувались офіційно за рішенням суду.
У зв`язку з викладеним просив суд задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј його заробітку на період навчання позивача до 30 червня 2021 року.
На позовну заяву від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому ОСОБА_2 просить ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що має мінливий та не системний дохід, перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , яка знаходиться на його утриманні, адже перебуває у відпустці по догляду за спільною з відповідачем дитиною. Крім цього, відповідач наголошує, що на його утриманні також знаходиться непрацездатна матір. У зв`язку з наведеним, у повному обсязі заперечує проти позову, проте, якщо судом буде ухвалене рішення, яким буде стягнено аліменти, то просить таке стягнення призначити в розмірі 1/10 від його заробітку.
Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що не надано жодного доказу на підтвердження своїх вимог. У зв`язку з цим, суд першої інстанції не вбачає підстав для задоволення позову через його необґрунтованість.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та  ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Вважає, що суд приймаючи за основу заперечення відповідача, в мотивувальній частині рішення не надав оцінки аргументам та доказам наданим відповідачем до справи. Крім того, зазначає, що відповідачем не надано доказів скрутного матеріального становища, на яке він посилається як на підставу неспроможності сплачувати аліменти. Вказує, що судом також не взято до уваги матеріальне становище позивача з матір`ю, підкреслює, що матір отримує щомісячно дохід в розмірі 5000 грн, левова частка грошей витрачається на сплату комунальних платежів, позивач в свою чергу стипендію не отримує. 
Позивач у скарзі пояснює, що його матеріальні витрати складаються з необхідності купувати продукти харчування, одяг, проїзд до навчального закладу, витрати на книжки та письмове знаряддя, на фізичну підготовку, на придбання ліків під час пандемії. Зазначає, що отримати якісь доходи у зв`язку з навчанням не має можливості. Враховуючи наведене, позивача просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Свою позицію обгрунтовує тим, що у зв`язку з карантином на території України має мінливий та не системний дохід, що обмежує його платоспроможність. Крім того, вказує на те, що позивачем у справі не надано жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог.
Обговоривши доводи скарги, перевіривши наявні в справі та надані суду докази, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої с. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи наступні факти та правовідносини між сторонами.
Згідно свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_3 відповідач ОСОБА_2 є батьком повнолітнього позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Довідкою директора Харківського державного автотранспортного коледжу № 218/20 від 21 липня 2020 року підтверджується, що ОСОБА_1 є студентом ІV курсу денного відділеня Харківського державного автотранспортного коледжу з 01.09.2017 року до 30.06.2021 року (а.с.7).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 13 березня 2007 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний ( а.с. 9).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими. Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погодитись не може.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.
У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).
Такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717 св 18, від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17, провадження № 61-39201св18.
Як вбачається з матеріалів справи, повнолітній ОСОБА_1 є студентом Харківської державного автотранспортного коледжу, тобто потребує оплати навчання та пов`язаних ним витрат, зокрема, на проживання, проїзд до місця навчання, підручники тощо. Стипендії позивач не отримує, на підтвердження чого надає до суду довідку про свої доходи, з якої вбачається що у позивача відсутні будь - які доходи (а.с. 50).
Встановивши, що позивач навчається у вищому навчальному закладі та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а його батько ОСОБА_2 перебуває у працездатному віці та має можливість надавати сину відповідну допомогу, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволення позову.
Доводи відповідача, що він не має змоги сплачувати аліменти, адже його доходи є невеликими та нерегулярними, судова колегія вважає недоведеними, оскільки жодних відомостей щодо свого скрутного майнового стану та розміру доходів, зокрема, даних, що такий розмір не дає йому змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина матеріали справи не містять, і до суду апеляційної інстанції їх не надано. Твердження ОСОБА_2 про те, що на його утриманні знаходиться дружина та матір, також суд не бере до уваги, адже зазначене належним чином відповідачем не підтверджено. До суду надано лише копію пенсійного посвідчення ОСОБА_5 , з якого вбачається, що вона є пенсіонером та народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте це жодним чином не свідчить, що вказана особа знаходиться на утриманні відповідача (а.с. 86). В копії наказу від 12.03.2020 № 2/20 зазначено, що дружина відповідача - ОСОБА_4 знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, але цей факт також не можна розцінювати, як обставину, яка говорить про те, що ОСОБА_4 знаходиться на утриманні відповідача, адже жодної довідки про спільне проживання, реєстрацію за однією адресою тощо до суду не надано. 

Посилання на недоведеність позивачем наявності доходу у відповідача, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що в даному випадку відповідач повинен надати докази, які звільняють його від обов`язку утримувати повнолітню дитину на період її навчання.
Посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у позивача потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням також не звільняють його від обов`язку надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог та неправильно вважав, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання Відповідачем доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання суду не надано, крім того необхідно зазначити, що відповідачем частково визнано позовні вимоги, про що останній вказав у запереченнях на позовну заяву. Суд не врахував, що саме відповідач зобов`язаний був довести, що в нього є об`єктивні та суб`єктивні поважні причини, через які він не взмозі надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині.
Матір позивача не може самостійно забезпечити дитину, яка продовжує навчання, в зв`язку з чим є потреба в матеріальній допомозі, а  відповідач не навів суду доводів та не надав доказів неможливості надання такої допомоги. Матеріали справи містять довідку з місця роботи матері - ОСОБА_3 , з якої вбачається, що дохід останньої складає за 5 місяців 36 364, що об`єктивно є незначними коштами для утримання двох дорослих осіб, з урахування рівня життя та цін на сьогоднішній день. (а.с. 51). На підтвердження факту спільного проживання позивача з матір`ю до матеріалів справи додано довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні.(а.с. 49) Відмовляючи у задоволенні позову, суд ухвалив рішення, відповідно до якого весь тягар утримання дитини до закінчення навчання поклав на особу з якою дитина проживає, що не відповідає інтересам дитини та загальним принципам цивільного судочинства, принципам законності та справедливості.
Таким чином, врахувавши обставини визначені ст.182 СК України в межах наданих доказів, колегія суддів приходить до висновку про можливість стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання його повнолітнього сина ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини всіх його доходів, оскільки він потребує матеріальної допомоги на час навчання.
Суд вважає, що такий розмір аліментів, а саме 1/6 частини всіх доходів відповідача, є об`єктивним, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Як вбачається з матеріалів справи, з вказаним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 01.09.2020року.
Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_2 на користь   ОСОБА_1 , підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 01.09.2020  року на період навчання до 30.06.2021 року.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, також з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80  гривень.
Керуючись ст. ст 141, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - задовольнити.
Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ,)  аліменти на утримання сина , щомісячно в розмірі 1/6 частини  заробітку (доходу), починаючи з 01.09.2020 року до закінчення ОСОБА_1 навчання, - до 30.06.2021 року.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення платежу (аліментів) за один місяць.
Стягнути  з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку ст. 389 ЦПК України.
Головуючий                                                                                     С.С. Кругова

Судді                                                                                               Н.П. Пилипчук

                                                                                                         О.Ю. Тичкова