КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 759/16761/20	
Провадження № 33/824/361/2021
Головуючий в суді першої інстанції: Ясельський А.М. 
Доповідач: Трясун Ю.Р. 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
17 лютого 2021 року                                                                                місто Київ 
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 130 КУпАП,- 
 
за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності	 	  ОСОБА_1 ,	
захисника	 	Данилова Ю.В.	
 
В С Т А Н О В И В:
 
Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від     06 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого    ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
 
Відповідно до постанови, ОСОБА_1 25 вересня 2020 року приблизно о 13 год. 35 хв. на автодорозі М-12 «Стрий-Тернопіль» 347 км., керував автомобілем «Volkswagen» з номерним знаком НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, звужені зіниці очей, що не реагують нас світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати постанову Святошинського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року. 
В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що не погоджується із постановою суду першої інстанції, вважає її незаконною та необґрунтованою.
ОСОБА_1 вважає, що встановлений законом порядок проходження огляду на стан сп`яніння працівниками поліції було порушено, оскільки на місці події йому запропонували пройти огляд виключно у медичному закладі та не було запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів.
Апелянт зазначає, що відмовився від проходження медичного огляду в медичному закладі з тих підстав, що в Україні пандемія коронавірусу та він не хотів ризикувати своїм здоров`ям та здоров`ям своїх близьких безпідставно відвідуючи медичний заклад, маючи при цьому право пройти огляд на місці зупинки.
Крім того ОСОБА_1 звертає увагу на те, що метою його поїздки було вчасне доставлення музичних колективів на місце проведення онлайн-фестивалю у м. Кам`янець-Подільський, в той час як поліцейські пропонували пройти огляд у медичному закладі, що був розташований за     40 км. від місця зупинки та не повідомили скільки часу займе огляд.
На думку апелянта суд, посилаючись на п. 12 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція) проігнорував вимоги ст. 266 КУпАП, які відповідно до Листа Міністерства юстиції України від 30 січня 2009 року № Н-35267-18 «Щодо порядку застосування нормативно-правових актів у разі існування неузгодженості між підзаконними актами» мають вищу юридичну силу.
Також, на думку ОСОБА_1 суд не звернув уваги на те, що для направлення особи на огляд до медичного закладу спочатку потрібна відмова водія від проходження огляду на місці зупинки.
Апелянт вказує також на те, що працівниками поліції не було оформлено направлення на проходження медичного огляду, що також є порушенням встановленого законом порядку огляду.
ОСОБА_1 зазначає, що жодних ознак сп`яніння він не мав, оскільки не вживав ані алкоголю, ані наркотиків.
Вказує, що самостійно звертався до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, результат якого негативний.
Апелянт зазначає, що всупереч вимог ст. 256 КУпАП до протоколу не було додано відеозапису з нагрудних камер працівників поліції.
Щодо наявних в матеріалах пояснень свідків, то ОСОБА_1 вказує, що такі свідки власноруч нічого не писали та не надавали пояснень, жодного огляду на наявність в нього ознак сп`яніння за їх участі проведено не було, а також такі свідки не були очевидцями того як він керував транспортним засобом.
 
Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення  ОСОБА_1 та його захисника Данилова Ю.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
 
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону. 
Оскаржуючи постанову суду першої інстанції, апелянт вважає, що працівниками поліції був порушений встановлений законом порядок проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки від проходження огляду на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів він не відмовлявся, однак працівниками поліції йому не було запропоновано такого огляду.
Із протоколу серії ДПР18 № 406717 від 25 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 25 вересня 2020 року приблизно о 13 год. 35 хв. на автодорозі М-12 «Стрий-Тернопіль» 347 км., керував автомобілем «Volkswagen» з номерним знаком НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, звужені зіниці очей, що не реагують нас світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.
Відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
При цьому наведена Інструкція за своїм змістом не суперечить вимогам ст. 266 КУпАП та є нормативно-правовим підґрунтям діяльності патрульної поліції та закладів охорони здоров`я щодо виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відтак посилання апелянта на Лист Міністерства юстиції України від 30 січня 2009 року № Н-35267-18 «Щодо порядку застосування нормативно-правових актів у разі існування неузгодженості між підзаконними актами» є безпідставним.
Таким чином оскільки у ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені ознаки саме наркотичного сп`яніння, то пропозиція працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння виключно у медичному закладі була правомірною.
Доводи апелянта про те, що у нього не було ознак сп`яніння, а також що свідки не були очевидцями проведення огляду для виявлення ознак сп`яніння апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.
Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
При цьому, повноваженнями щодо встановлення наявності у водія ознак сп`яніння наділений лише працівник поліції, відтак виявлення працівниками поліції ознак сп`яніння, навіть якщо вони обумовлені певними фізичними особливостями особи, є достатньою підставою для проведення огляду на стан сп`яніння.
Поряд з цим, відмова водія від проходження відповідно до п. 2.5 ПДР України огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Як вбачається із змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 не заперечує того, що відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі пояснюючи це ти, що не мав часу, оскільки поспішав на фестиваль.
Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП серед іншого передбачено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення, зокрема, стану алкогольного сп`яніння. 
Отже, відмова водія від проходження відповідно до п. 2.5 ПДР України огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо відсутності в матеріалах справи направлення на проходження огляду в медичному закладі, то як зазначив сам апелянт він відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, відтак підстави для видачі направлення у працівників поліції були відсутні.
Оскаржуючи постанову суду першої інстанції  ОСОБА_1  зазначає, що письмові пояснення свідків не можуть братися до уваги, оскільки вони не заповнені ними власноруч та вони не були свідками керування ним транспортним засобом, у зв`язку з чим апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого можуть бути будь-які фактичні дані щодо адміністративного правопорушення, що містяться в поясненнях потерпілих, свідків. КУпАП не обмежує суд в питанні оцінки доказів, зокрема таких, які містяться в письмових поясненнях свідків.
Із досліджених апеляційним судом пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 у їх присутності відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, про що останні засвідчили своїм підписом у відповідній графі.
Апеляційний суд зазначає, що не можуть вважатися письмові докази недопустимими з тих підстав, що вони виконані не свідком власноручно, а уповноваженою службовою особою Управління поліції. 
При цьому відповідно до п. 6 Розділу 2 Інструкції, огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.
Положеннями ч. 2 ст. 266 КУпАП також передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що процедура огляду на стан сп`яніння розпочинається із запитання працівника поліції до водія чи буде він проходити огляд для визначення стану сп`яніння.
Таким чином, закон вимагає обов`язкової присутності свідків лише під час процедури проходження огляду на місці зупинки або відмови від проходження огляду.
Факт керування транспортним засобом встановлюється будь-якими фактичними даними, які в розумінні ст. 251 КУпАП є доказами.
Наведені пояснення свідків не містять розбіжностей чи неточностей та повністю узгоджуються із іншими доказами, наявними в матеріалах справи, відтак суд вірно визнав їх належними та допустимими доказами.
Також апеляційний суд зазначає, що відсутність в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, жодним чином не спростовує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відповідно до положень ст. 251 КУпАП відеозапис події є лише одним із низки доказів, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що сукупність доказів, досліджених судом давали законні підстави дійти висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, та викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від        06 листопада 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                         Ю.Р.Трясун