Постанова 
Іменем України                                   
 
10 березня 2021 року                              
м. Київ                                                          
                                                                        
справа № 404/8169/18
 
провадження № 61-13942св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - заступник військового прокурора Кіровоградського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницького, 
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на постанову Кропивницького апеляційного суду                   від 06 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Черненка В. В.,                             Єгорової С. М., Мурашка С. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 

 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2018 року заступник військового прокурора Кіровоградського гарнізону, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу (далі - КЕВ) м. Кропивницького, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.
 
Позовна заява мотивована тим, що на виконання вимог частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» військовою прокуратурою Кіровоградського гарнізону повідомлено суб`єкт владних повноважень - Міністерство оборони України про необхідність представництва військовою прокуратурою інтересів держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Кропивницького у формі звернення до суду з цим позовом та участі в його розгляді.
Заступник військового прокурора Кіровоградського гарнізону зазначав, що згідно з державним актом на право постійного користування землею                      від 22 жовтня 1993 року серії КР № 00000066 (реєстраційний № 136), виданого відповідно до рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 14 квітня 1993 року № 269, Кіровоградська квартирно-експлуатаційна частина (далі - КЕЧ) району (на теперішній час - КЕВ міста Кропивницького) надано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 1,13 га під будівництво житлових будинків та об`єктів соціального культурного побуту на АДРЕСА_1.
Рішенням Кіровоградської міської ради від 10 березня 1994 року № 195 вказана вище земельна ділянка збільшена на 1,645 га, що відповідно загальний розмір наданої Кіровоградській КЕЧ району в користування земельної ділянки, складає 2,775 га.
Вищевказані землі за формою власності відносяться до державної власності, за цільовим призначенням - до земель оборони та перебувають на відповідному обліку в органах Квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.
Однак, рішенням Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року           № 3157 громадянам: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було передано безоплатно у власність земельні ділянки біля житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 90 кв. м, за рахунок вищевказаних земель оборони, які належать на праві постійного користування КЕВ міста Кропивницький.
На виконання вказаного рішення Кіровоградської міської ради                                  від 16 лютого 2010 року № 3157 ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку від 06 травня 2010 року                                   серії ЯИ № 690154 площею 0, 0030 га.
У подальшому, виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради,                     09 серпня 2010 року прийнято рішення № 724 про оформлення права власності з видачею свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на гараж з присвоєнням адреси: АДРЕСА_3 .
11 серпня 2010 року на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно за № НОМЕР_1 , а саме на гараж, який розташований на спірній земельній ділянці КЕВ м. Кропивницький.
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду                    від 22 грудня 2010 року у справі № 2а-2813/10/1170, частково задоволено позов військового прокурора Кіровоградського гарнізону та скасовано рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3157.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 червня                2013 року у справі № 404/995/13-ц, яке набрало законної сили, визнано недійсним та скасовано державний акт від 06 травня 2010 року                    серії ЯИ № 690154 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я ОСОБА_2 .
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 липня                       2016 року у справі № 404/6476/15-ц визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 09 серпня 2010 року за № 724 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно за № 026732.
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду                від 22 грудня 2010 року по справі № 2а-2813/10/1170 встановлено приналежність спірної земельної ділянки до земель оборони.
Не зважаючи на відсутність у ОСОБА_2 відповідних правовстановлюючих документів, останньою на підставі договору                    купівлі-продажу від 27 березня 2015 року № 218 та  від 27 березня 2015 року № 216 відчужено вказану земельну ділянку (кадастровий номер 3510100000:37:329:0084) площею 0,0030 га разом із розташованим на ній гаражем на користь ОСОБА_3 .
Заступник прокурора зазначав, що договір купівлі-продажу від 27 березня 2015 року № 216 та від 27 березня 2015 року № 218 укладено всупереч актам цивільного законодавства, якими визначено особливий порядок відчуження земель оборони, а відтак спрямований на використання державної власності всупереч закону.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 грудня 2017 року № 2332, укладеному із ОСОБА_1 спірна земельна ділянка (номер запису про право власності: 23780256) разом із розташованим на ній самочинно збудованим ОСОБА_2 гаражем перебуває у володінні ОСОБА_1 .
Зазначав, що приймаючи до уваги набуття ОСОБА_1 права власності на вказану земельну ділянку за договором купівлі-продажу            від 06 грудня 2017 року № 2332, укладеному з ОСОБА_3 , який у свою чергу став її власником за договором купівлі-продажу від 27 березня                      2015 року № 218, що не створює юридичних наслідків, розташування на вказаній земельній ділянці самочинно збудованого гаражу, оскільки всупереч вимогам закону останній розміщений на землях оборони, тобто на земельній ділянці, що не відведена для цієї мети та щодо якої законодавчо встановлена заборона на її забудову подібними об`єктами нерухомості, ОСОБА_1 зобов`язана усунути перешкоди Міністерству оборони України та КЕВ м. Кропивницького у користуванні земельною ділянкою, площею 0,0030 га, розташованої біля житлового будинку АДРЕСА_2 , шляхом знесення гаражу, площею 27 кв. м.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час право власності на земельну ділянку, площею 0,0030 га та гараж розташований біля житлового будинку АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 (реєстраційний номер майна: 608069935101, номер запису про право власності: 23780256, кадастровий номер: 3510100000:37:329:0084).
Підставою для вчинення наведених реєстраційних дій стало набуття ОСОБА_1 права власності на вказану земельну ділянку за договором купівлі-продажу від 06 грудня 2017 року № 2332, укладеному з ОСОБА_3 , який в свою чергу став її власником за договором  купівлі-продажу від 27 березня 2015 року № 218, що не створює юридичних наслідків, з метою відновлення прав держави в особі Міністерства оборони України, як власника земельної ділянки, запис про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер майна: 637389935101, номер запису про право власності: 23780256) внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, підлягають скасуванню.
 
Ураховуючи наведене, прокурор просив суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27 березня 2015 року № 218 та від 27 березня 2015 року № 216, предметом яких є земельна ділянка та гараж укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди Міністерству оборони України та КЕВ м. Кропивницького у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом знесення гаражу загальною площею 27 кв. м, що розташований на земельній ділянці за кадастровим номером № 3510100000:37:329:0084 за адресою: АДРЕСА_3 ; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,0030 га, біля житлового будинку АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 608069935101, номер запису про право власності: 23780256).
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада                     2019 року у складі судді Іванової Н. Ю. позов заступника військового прокурора Кіровоградського гарнізону, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу                            м. Кропивницький, задоволено.
Визнано недійсними договір купівлі-продажу від 27 березня 2015 року                    № 218 та договір купівлі-продажу від 27 березня 2015 року № 216, предметом яких є земельна ділянка та гараж, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди Міністерству оборони України та Квартирно-експлуатаційному відділу м. Кропивницький у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою:                                       АДРЕСА_2 , шляхом знесення гаражу загальною площею 27 кв. м, що розташований на земельній ділянці за кадастровим номером № 3510100000:37:329:0084 за адресою:                                             АДРЕСА_3 .
Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,0030 га, біля житлового будинку АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна № 608069935101, номер запису про право власності № 23780256).
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги прокурора про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди Міністерству оборони України та КЕВ                м. Кропивницького у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення гаражу, є обґрунтованими, оскільки спірним договором беззаперечно порушуються права та інтереси держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Кропивницького, оскільки державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку здійснена на підставі нікчемного правочину.

 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 06 серпня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тупало М. П., задоволено частково.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада                   2019 року скасовано.
Позов заступника військового прокурора Кіровоградського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький, залишено без розгляду.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що прокурором належно не обґрунтовано підстав представництва держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Кропивницького в суді.
Крім того, суд вважав, що заступник військового прокурора Кіровоградського гарнізону, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України не мав повноважень для підписання позовної заяви.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2020 року до Верховного Суду,                           керівник Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2019 року.
 
Аргументи учасників справи 
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду про неналежне обґрунтування підстав звернення до суду прокурора в інтересах держави, є безпідставним, оскільки було належно обґрунтовано бездіяльність державних органів, які знали про порушення своїх прав ще з 2013 року.
Також вказує на те, що заступник військового прокурора Кіровоградського гарнізону, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України мав право звертатися до суду з позовом, що прямо передбачено законом.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
22 жовтня 1993 року відповідно до рішення виконкому Кіровоградської міської ради від 14 квітня 1993 року № 269 видано Кіровоградській КЕЧ району державний акт на право постійного користування землею                              серії КР № 000 000 66, яким надано у постійне користування 1,13 га землі у межах згідно з планом землекористування. Землю надано у постійне користування під будівництво житлових будинків та об`єктів соціального культурного побуту на АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Кіровоградської міської ради від 10 березня 1994 року № 195 вказана вище земельна ділянка збільшена на 1,645 га, тобто загальний розмір наданої Кіровоградській КЕЧ району в користування земельної ділянки складає 2,775 га.
 
Вищевказані землі за формою власності відносяться до державної власності, за цільовим призначенням - до земель оборони та перебувають на відповідному обліку в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.
 
Рішенням Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3157 громадянам ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 передано безоплатно у власність земельні ділянки біля житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 90 кв. м, за рахунок вищевказаних земель оборони, які належать на праві постійного користування КЕВ міста Кропивницький.
 
На виконання вказаного рішення Кіровоградської міської ради                                 від 16 лютого 2010 року № 3157 ОСОБА_2 отримала державний акт на права власності на земельну ділянку від 06 травня 2010 року                                     серії ЯИ № 690154 площею 0, 0030 га.
 
Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 09 серпня 2010 року прийнято рішення № 724 про оформлення права власності з видачею свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на гараж з присвоєнням адреси: АДРЕСА_3 .
 
11 серпня 2010 року на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , а саме на гараж, який розташований на спірній земельній ділянці КЕВ м. Кропивницький.
 
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду                        від 22 грудня 2010 року у справі № 2а-2813/10/1170, частково задоволено позов військового прокурора Кіровоградського гарнізону та скасовано рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3157.
 
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду                     від 22 грудня 2010 року у справі № 2а-2813/10/1170 встановлено приналежність спірної земельної ділянки до земель оборони.
 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 червня                2013 року у справі № 404/995/13-ц, визнано недійсним та скасовано державний акт від 06 травня 2010 року серії ЯИ № 690154.
 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 липня                   2016 року у справі № 404/6476/15-ц визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 09 серпня 2010 року № 724 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно                  № НОМЕР_1 .
 
ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27 березня               2015 року № 218 та від 27 березня 2015 року № 216 відчужено вказану земельну ділянку (кадастровий номер 3510100000:37:329:0084) площею 0,0030 га разом із розташованим на ній гаражем на користь ОСОБА_3 .
 
Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 грудня 2017 року № 2332, укладеному ОСОБА_3 із ОСОБА_1 , спірна земельна ділянка (номер запису про право власності: 23780256) разом із розташованим на ній самочинно збудованим ОСОБА_2 гаражем перебуває у володінні ОСОБА_1 .

 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судового рішення визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник вказує неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 та від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.
 
Касаційна скарга керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.
 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
 
Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».
 
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
 
Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України.
 
Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень.
 
З метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставою для звернення прокурора до суду.
 
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
 
Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі в особі Міністерства оборони України, КЕВ м. Кропивницького прокурор зазначав, що вказані особи знають про порушення інтересів держави ще з 2013 року, оскільки цей судовий спір є не першим, в якому прокурор подає позов в їх інтересах, , проте до цього часу, ні Міністерство оборони України, ні КЕВ                                    м. Кропивницькогоне вживали жодних самостійних заходів з метою відновлення законності та захисту прав держави.
 
Крім того, прокурором надано суду копію листа від 07 листопада 2018 року, відповідно до якого прокурор повідомив Міністерство оборони України,          КЕВ м. Кропивницького у порядку, визначеному статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», про необхідність захисту прав держави та намір подати відповідний позов до суду.
 
Скасовуючи судове рішення суду першої інстанції та залишаючи позов прокурора без розгляду, апеляційний суд вказаних обставин не врахував, пославшись на те, що прокурором належно не обґрунтовано підстав представництва держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ                  м. Кропивницького в суді
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
 
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
 
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу відповідно до положення частини четвертої статті 56 ЦПК України. 
 
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 
 
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не                      є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. 
 
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18                                         (№ 12-194гс19), який апеляційний суд не врахував.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Отже, суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 263-265, 367,              382 ЦПК України не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, не врахував, що Міністерство оборони України та КЕВ м. Кропивницького вже тривалий час знають про необхідність захисту прав держави, проте самостійно не вчиняють дій, для відновлення цих прав,належно не перевірив доводів та заперечень позивача щодо предмету позову по суті. 
 
Не заслуговують на увагу й висновки апеляційного суду про те, що позовна заява була підписана неуповноваженою особою, а саме заступником військового прокурора Кіровоградського гарнізону, оскільки відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про прокуратуру» у разі відсутності керівника обласної прокуратури його повноваження здійснює перший заступник керівника обласної прокуратури, а в разі його               відсутності - один із заступників керівника обласної прокуратури.
 
При цьому, Верховний Суд враховує, що касаційна скарга подана керівником Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону.
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, суд апеляційної інстанції фактично не провів апеляційного перегляду справи по суті позовних вимог, не врахувавши та не надавши належної правової оцінки доводам позовної заяви та апеляційної скарги, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону задовольнити частково.
 
Постанову Кропивницького апеляційного суду від 06 серпня 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк