ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 року                                                                         м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи № 503/1476/18
Апеляційне провадження № 22-ц/813/2542/21
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Пижика Володимира Васильовича в інтересах акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 березня 2019 року, постановленого під головуванням судді Сердюка Б.С.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2018 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом, який згодом уточнено, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтований тим, що 30 вересня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (змінено найменування на ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 65 890 доларів США на строк до 10 вересня 2028 року зі сплатою 13,95% річних.
Заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 02 вересня 2016 року в справі №503/647/16 стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 30 вересня 2008 року, яка виникла станом на 17 лютого 2016 року, у розмірі 8 280 доларів США, з яких:
- прострочена заборгованість по кредиту – 254,56 доларів США;
- сума дострокового стягнення кредиту – 6 707,82 доларів США;
- заборгованість по відсотках – 1 293,85 доларів США;
- підвищені відсотки – 23,77 доларів США.
Зазначив, що рішення суду станом на 27 липня 2018 року не виконано. Заборгованість за кредитним договором станом на 04 липня 2018 року становить 17 313,40 доларів США, з яких:
-прострочена заборгованість по кредиту – 284,27 доларів США;
-сума дострокового стягнення кредиту – 10 721,08 доларів США;
-заборгованість по відсотках за період з 18 лютого 2016 року по 04 липня 2018 року – 5 656,86 доларів США;
-підвищені відсотки – 651,20 доларів США.
На підставі наведеного банк просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 14 146,93 доларів США, з яких:
-прострочена заборгованість по кредиту – 284,27 доларів США;
-сума дострокового стягнення кредиту – 10 721,08 доларів США;
-заборгованість по відсотках за період з 18 лютого 2016 року по 04 липня 2018 року – 3 141,58 доларів США (т.1 а.с.1-6, 46-48).
Відповідач ОСОБА_1 не скористався правом на відзив на позовну заяву.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 20 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора надає банку право лише на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому відсутні правові підстави для задоволення позову (т.1 а.с.78-80).

Короткий зміст апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник Пижик В.В. в інтересах АТ «Універсал Банк», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та задоволення позову банку у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано такі обставини:
- під час розгляду справи №503/647/16 позивач просив суд стягнути з боржника частину суму боргу по кредитному договору, а саме: з 19 285,35 доларів США лише 8 280 доларів США;
- залишок нестягнутої судовим рішенням від 02 вересня 2016 року заборгованості за кредитним договором становить 11 005,35 доларів США, які банк і просив стягнути в рамках даної справи в межах строку позовної давності;
- вимога про усунення порушень позичальником отримана 15 жовтня 2015 року, термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав на 61 день з моменту отримання вимоги, тобто 15 грудня 2015 року;
- судовим рішенням про стягнення заборгованості не припинено кредитних правовідносин, тому враховуючи положення п.2.7 кредитного договору щодо нарахування процентів до дати повного погашення кредиту, банк має право на отримання відсотків за період з 18 лютого 2016 року по 04 липня 2018 року (т.2 а.с.88-97).
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року задоволено клопотання представника ОСОБА_2 в інтересах банку про участь у судовому засіданні 09 лютого 2021 року в режимі відеоконференції через Шевченківський районний суд м.Києва (т.2 а.с.38). Однак, з технічних причин, що виникли між Одеським апеляційним судом та Шевченківським районним судом м.Києва, проведення відеоконференції не відбулось.
Враховуючи знаходження справи в провадженні апеляційного суду з 2019 року, наявність в матеріалах справи письмових документів, на підтвердження позиції позивача, пасивну поведінку відповідача, який обізнаний про тривалий розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанціях та не виявив бажання скористатись правом на подачу відзиву на позовну заяву, апеляційну скаргу та прийняти участь у судових засіданнях, з метою забезпечення своєчасного розгляду справи колегія суддів дійшла висновку про можливість вирішення спору у судовому засіданні, призначеному на 09 лютого 2021 року на 15:30 годин, у відсутності сторін. Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, що в розумінні вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи у їх відсутність (т.2 а.с.39-43).

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки він суперечить нормам матеріального і процесуального права.

Установлені судами фактичні обставини справи
30 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (наразі акціонерне товариство «Універсал Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 107-2008-2832, за умовами якого останній отримав грошові кошти в сумі 65 890 доларів США строком до 10 вересня 2028 року під 13,95 % річних (т.1 а.с.7-12). 
За умовами договору нарахування процентів здійснюється щоденно за методом нарахування відсотків «30/360», починаючи з дати списання коштів із позичкового рахунку та зарахування на поточний рахунок позичальника до дати повного погашення кредиту (п.2.7.). Погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів, встановлених графіком, який є додатком до кредитного договору (п.п.2.4,2.5, додаток №2 до договору).
Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим 29 вересня 2015 року банк направив йому вимогу про повернення кредитної заборгованості достроково, у випадку невиконання якої термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання вимоги (т.2 а.с.56). Вимога отримана ОСОБА_1 15 жовтня 2015 року (т.2 а.с.57).
У квітні 2016 року банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (справа №503/647/16-ц) т.2 а.с.45-51.
З розрахунку заборгованості станом на 17 лютого 2016 року, доданого до позовної заяви у справі №503/647/16-ц, вбачається наявність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 вересня 2008 року у сумі 19 285,35 доларів США, з яких:
- прострочена заборгованість по кредиту – 254,56 доларів США;
- сума дострокового стягнення кредиту – 17 713,17 доларів США;
- заборгованість по відсотках – 1 293,85 доларів США;
- підвищені відсотки – 23,77 доларів США (т.2 а.с.52-55).
З зазначеної заборгованості під час звернення до суду вперше, банк вважав за необхідне утримати з боржника заборгованість, в розмірі 8 280 доларів США, з яких:
- прострочена заборгованість по кредиту – 254,56 доларів США;
- сума дострокового стягнення кредиту – 6 707,82 доларів США;
- заборгованість по відсотках – 1 293,85 доларів США;
- підвищені відсотки – 23,77 доларів США.
Саме зазначені позовні вимоги були заявлені банком та розглянуті судом в рамках справи №503/647/16-ц (т.2 а.с.45-51).
Заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 02 вересня 2016 року в справі №503/647/16 стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 30 вересня 2008 року, яка виникла станом на 17 лютого 2016 року, у розмірі 8 280 доларів США, з яких:
- прострочена заборгованість по кредиту – 254,56 доларів США;
- сума дострокового стягнення кредиту – 6 707,82 доларів США;
- заборгованість по відсотках – 1 293,85 доларів США;
- підвищені відсотки – 23,77 доларів США (т.2 а.с.58-60).
Судове рішення ОСОБА_1 не виконано.
У серпні 2018 року банк звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення залишку боргу за кредитним договором та процентів за період з 18 лютого 2016 року по 04 липня 2018 року (т.1 а.с.1-6,46-48).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 цього Кодексу).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
За положеннями ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).
Згідно зі ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
Факти невиконання відповідачем зобов`язань з повернення суми одержаного кредиту у строк, встановлений кредитним договором від 30 вересня 2008 року та неналежного виконання зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, встановлено заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 02 вересня 2016 року у справі № 503/647/16-ц (між тими ж сторонами), тому ці факти не підлягають повторному доказуванню.
У зв`язку з неналежним виконанням боржником зобов`язань за кредитним договором від 30 вересня 2008 року, банк скористався правом дострокової вимоги повернення кредитної заборгованості, направивши у вересні 2015 року письмову вимогу про це (т.2 а.с.56). 
У вимозі зазначено, що у випадку її невиконання термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання вимоги. 
15 жовтня 2015 року вимога отримана ОСОБА_1 (т.2 а.с.57).
Таким чином, строк виконання зобов`язань за кредитним договором від 30 вересня 2008 року настав 14 грудня 2015 року.
Судом апеляційної інстанції для з`ясування всіх обставин у справі були витребувані матеріали цивільної справи №503/647/16ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т.2 а.с.32). 
Згідно розрахунку заборгованості банка станом на 17 лютого 2016 року, який міститься в матеріалах справи №503/647/16ц, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 19 285,35 доларів США, з яких:
- прострочена заборгованість по кредиту – 254,56 доларів США;
- сума дострокового стягнення кредиту – 17 713,17 доларів США;
- заборгованість по відсотках – 1 293,85 доларів США;
- підвищені відсотки – 23,77 доларів США (т.2 а.с.52-55).
Банк, звертаючись вперше до суду з позовом до ОСОБА_1 у квітні 2016 року, на власний розсуд просив стягнути частину заборгованості за договором у розмірі 8 280 доларів США, з яких:
- прострочена заборгованість по кредиту – 254,56 доларів США;
- частину дострокового стягнення кредиту – 6 707,82 доларів США;
- заборгованість по відсотках – 1 293,85 доларів США;
- підвищені відсотки – 23,77 доларів США.
Саме зазначені позовні вимоги були розглянуті та задоволені судом в рамках справи №503/647/16-ц (т.2 а.с.58-60). Судове рішення сторонами не оскаржено, набрало законної сили та звернуто до примусового виконання (т.1 а.с.18).
Аналізуючи позовну заяву банку, розрахунок заборгованості та судове рішення від 02 вересня 2016 року у справі №503/647/16-ц, встановлено наявність у ОСОБА_1 перед банком залишку нестягнутої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 005,35 доларів США, виходячи з такого розрахунку: 17 713,17 – 6 707,82, де: 
- 17 713,17 доларів США – тіло кредиту (сума дострокового стягнення кредиту – як зазначено у розрахунку та позовній заяві банка) станом на 17 лютого 2016 року; 
- 6 707,82 доларів США – частина тіла кредиту (суми дострокового стягнення кредиту - як зазначено у позові банку та судовому рішенні), яку банк просив суд стягнути з боржника та яка стягнута судовим рішенням від 02 вересня 2016 року в рамках справи №503/647/16-ц. 
Звертаючись до суду з позовом у 2018 році в рамках справи, що розглядається, банк просив стягнути з відповідача залишок нестягнутої заборгованості за тілом кредиту у загальному розмірі 11 005,35 доларів США, які складаються, як зазначено в уточненій позовні заяві, з:
- простроченої суми заборгованості -284,27 доларів США;
- суми дострокового стягнення кредиту - 10 721,08 доларів США. 
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, неповно з`ясував обставини справи, дійшов невірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Позовні вимоги банку в частині стягнення залишку заборгованості за тілом кредиту є доведеним та обґрунтованим. Матеріали справи не містять доказів на спростування, відображеної у розрахунку банку, заборгованості. 
Колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню залишок заборгованості за кредитом у загальному розмірі 11 005,35 доларів США, які складаються з:
-простроченої заборгованості по кредиту – 284,27 доларів США;
-дострокового стягнення кредиту – 10 721,08 доларів США.
Разом з тим, вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за період з 18 лютого 2016 року по 04 липня 2018 року у розмірі 3 141,58 доларів США не ґрунтуються на правовій основі. 
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, згідно якої у разі пред`явлення до позичальника вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів відповідно до ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. 
Пред`явивши у вересні 2015 року вимоги про дострокове повернення кредиту і сплати відсотків за користування ним, яка отримана боржником 15 жовтня 2015 року, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання з 10 вересня 2028 року, як вказано у кредитному договорі, на 14 грудня 2015 року.
З моменту реалізації свого права на дострокове повернення кредиту припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. 
Посилання апелянта на ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №5017/1987/2012 та постанову Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 913/11/18 не спростовують висновків суду.
Так, ухвалою від 24 січня 2019 року у справі №5017/1987/2012 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд та повернула справу відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду. При цьому, від висновків, викладених у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата не відступила. У п.20 ухвали зазначено, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що  відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.
Пункт п.2.7 кредитного договору, на який посилається апелянт як на підставу нарахування відсотків за період з 18 лютого 2016 року по 09 липня 2017 рік, не встановлює проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання (т.1 а.с.7 зворот).
Посилання представника банку на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 грудня 2018 року у справі № 913/11/18 щодо права кредитодавця нараховувати проценти до повного погашення позичальником кредитної заборгованості не є релевантним, оскільки у цій справі не врахована позиція Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), відносно якої наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.
Крім того, колегією суддів враховано, що Велика Палата Верховного Суду виконує роль найвищої інстанції у вищій судовій інстанції та висновки, викладені в її постановах, за наявності інших, до яких дійшли як колегії, так і палати (об`єднані палати) у будь-якому разі мають найвищу силу. У разі ж наявності різних позицій у самій Великій Палаті застосовується позиція, викладена в постанові з більш пізньою датою (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17).
Отже, у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч.1 ст.1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість, наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 цього Кодексу.
За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16).
З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги в частині правомірності нарахування банком процентів за період з 18 лютого 2016 року по 09 липня 2017 року є необґрунтованими.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову банку в частині стягнення залишку заборгованості за тілом кредиту та відмову – в частині стягнення відсотків за період з 18 лютого 2016 року по 09 липня 2017 року.

Щодо судових витрат
Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають перерозподілу.
З огляду на:
- обсяг заявлених позовних вимог банку у розмірі 14 146,93 доларів США, що складає 100% заявлених вимог,
- розмір задоволених вимог – 11 005,35 доларів США, що становить 78% від заявлених вимог (11 005,35х100 : 14 146,93 = 78), 
то з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір у розмірі 11 299,74 грн., що становить 78 % від 14 486,85 грн., сплачених позивачем у судах першої та апеляційної інстанціях, виходячи з такого розрахунку: 14 486,85 х 78 : 100 = 11 299,74 (т.1 а.с.27,50,146).
Відповідно до положень ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Відтак, датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи у сенсі положень ч.5 ст.268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.
Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Пижика Володимира Васильовича в інтересах акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.
Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 березня 2019 року скасувати.
Позов акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стяґнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Автозаводська, 54/19; код ЄДРПОУ: 21133352) залишок заборгованості за кредитним договором від 30 вересня 2008 року у розмірі 11 005,35 доларів США(одинадцять тисяч п`ять доларів США тридцять п`ять центів).
В частині стягнення відсотків за період з 18 лютого 2016 року по 09 липня 2017 року у розмірі 3 141,58 доларів США відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Автозаводська, 54/19; код ЄДРПОУ: 21133352) судовий збір у розмірі 11 299,74 грн. (одинадцять тисяч двісті дев`яносто дев`ять гривень сімдесят чотири копійки).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 11 лютого 2021 року.

Головуючий:   

Судді: