ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3075/21 Справа № 192/870/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року                        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

в с т а н о в и л а:

       У вересні 2019 року АТ КБ “ПриватБанк” звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       Вказували, що 23 жовтня 2009 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, що стало причиною  їх звернення до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 16 879 грн.62 коп. та судових витрат. 
       Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2020 року позов АТ КБ “ПриватБанк” задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ “ПриватБанк” за кредитним договором б/н від 23 жовтня 2009 року заборгованість за кредитом в розмірі 500 грн. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ “ПриватБанк” 1 921 грн. витрат по сплаті судового збору.
       В задоволенні іншої частини позову АТ КБ “ПриватБанк” відмовлено.
       В апеляційній скарзі АТ КБ “ПриватБанк”, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення частини боргу за тілом кредиту в розмірі 777 грн.14 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 12 922 грн.50 коп., заборгованості за пенею — 1 400 грн., а також штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина), 779 грн.98 коп. (процентна складова), просили в цій частині рішення скасувати та задовольнити вимоги банку у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що з виписки по картковому рахунку вбачається що відповідач користувався коштами; розмір боргу за тілом в розмірі 500 грн. не відповідає дійсній заборгованості; сторонами погоджений розмір відсотків за користування кредитом, про що зазначено в заяві від 23 жовтня 2009 року та довідці про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна 30 днів пільгового періоду”; висновки суду про відсутність погодження умов кредитування є безпідставними; місцевий суд фактично звільнив відповідача від відповідальності.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості частини тіла кредиту, процентам за користування кредитом, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, в порушення положень ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів, на підтвердження вказаних вимог; в анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.
       Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Встановлено місцевим судом і це підтверджується матеріалами справи, що 23 жовтня 2009 року ОСОБА_1 підписала «заяву», внаслідок чого отримала кредит (а.с.19), у заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.
       З розрахунку позивача (а.с.15-18) вбачається, що заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором, станом на 24 квітня 2019 року, виникла в загальній сумі 16 879 грн.62 коп., з яких 1 277 грн.14 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 12 922 грн.50 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 400 грн. – заборгованість по пені та комісії, а також нарахований відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф в сумі 500 грн. (фіксована частина) і в сумі 779 грн.98 коп. (процентна складова).
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
       Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було порушено вимоги ст.ст.1049,1054 ЦК України, в зв`язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту. 
       Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
       Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
       При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.
       Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що довідкою від 23 жовтня 2009 року сторонами узгоджено розмір процентної ставки, пені та штрафів, однак звертає увагу на наступне.
       Згідно довідки від 23 жовтня 2009 року (а.с.20), підписаної відповідачем, передбачено процентну ставку 3% на місяць та порядок її нарахування - нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та штраф.
       З розрахунку позивача вбачається, що заборгованість за кредитом 1 277 грн.14 коп., частину якої в розмірі 777 грн.14 коп. просить стягнути апелянт є простроченою заборгованістю за кредитом (а.с.15-18), в той час як сума поточної заборгованості за кредитом складає 0,00 грн.
       Враховуючи, що в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту в розмірі 777 грн.14 коп. є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, а тому заборгованість за простроченим тілом кредиту у вказаному розмірі та нараховані на прострочену заборгованість відсотки, пеня, штраф до стягнення не підлягають, оскільки таке нарахування не передбачено умовами укладеного між сторонами договору.
       Крім того, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
       Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту в розмірі 777 грн.14 коп., процентів, пені, штрафів.
       Керуючись ст.ст.374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

       Заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2020 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення частини тіла кредиту, процентів, пені, штрафів.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 22 лютого 2021 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                        Макаров М.О.