ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року	Львів	Справа № 465/769/18 пров. № А/857/12455/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Стельмаха П.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської міської ради, 
на рішення Франківського районного суду міста Львова від 03 вересня 2020 року (суддя – Марків Ю.С., час ухвалення – не зазначений, місце ухвалення – м.Львів, дата складання повного тексту – не зазначена), 
в адміністративній справі №465/769/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західуніверсал плюс» до Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, 
про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, 

                                                             встановив: 

Позивач ТзОВ «Західуніверсал плюс» 22 листопада 2017 року звернувся у Франківський районний суд міста Львова із адміністративним позовом до відповідачів Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, в якому просив: 
1) зобов`язати Львівську міської ради внести зміни до ухвали №1568 від 02.03.2017 року шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м.Львова тимчасової споруди за адресою м.Львів, проспект В.Чорновола, 101 із вказанням її власником ТзОВ «Західуніверсал плюс» (Додаток 1 до ухвали міської ради №1568 від 02.03.2017 року); 
2) зобов`язати Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради укласти з ТзОВ «Західуніверсал плюс» договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасової споруди за адресою м.Львів, проспект В.Чорновола, 101 на умовах типових договорів. 
Провадження в адміністративній справі №465/6785/17 за цим адміністративним позовом відкрито ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 06 березня 2018 року. 
Також ТзОВ «Західуніверсал плюс» 15 лютого 2018 року звернувся у Франківський районний суд міста Львова із аналогічним адміністративним позовом до відповідачів Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, в якому просив: 
1) зобов`язати Львівську міської ради внести зміни до ухвали №1568 від 02.03.2017 року шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м.Львова тимчасової споруди за адресою м.Львів, проспект В.Чорновола, 101 із вказанням її власником ТзОВ «Західуніверсал плюс» (Додаток 1 до ухвали міської ради №1568 від 02.03.2017 року); 
2) зобов`язати Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради укласти з ТзОВ «Західуніверсал плюс» договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасової споруди за адресою м.Львів, проспект В.Чорновола, 101 на умовах типових договорів. 
Провадження в адміністративній справі №465/769/18 за цим адміністративним позовом відкрито ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 26 лютого 2018 року. 
У цій адміністративній справі №465/769/18 позивач подав 01 березня 2018 року суду першої інстанції заяву про зміну позовних вимог, в якій сформував таку позовну вимогу: - визнати неправомірною бездіяльність Львівської міської ради щодо включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м.Львова тимчасової споруди за адресою м.Львів, проспект В.Чорновола, 101 із вказанням її власником ТзОВ «Західуніверсал плюс» (Додаток 1 до ухвали міської ради №1568 від 02.03.2017 року). 
Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 06 березня 2018 року об`єднано в одне провадження адміністративну справу №465/769/18 за позовом ТзОВ «Західуніверсал плюс» до Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання неправомірною бездіяльності, з адміністративною справою №465/6785/17 за позовом ТзОВ «Західуніверсал плюс» до Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії, та присвоєно об`єднаній справі №465/769/18. 
В період тривалого судового розгляду адміністративної справи в суді першої інстанції, а саме 06 лютого 2020 року позивачем ТзОВ «Західуніверсал плюс» подано суду заяву про зміну позовних вимог у справі №465/769/18, у якій остаточно просить суд: 
1) визнати неправомірною бездіяльність Львівської міської ради щодо включення ухвалами, які визначають (затверджують) Переліки тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м.Львова тимчасової споруди за адресою м.Львів, проспект В.Чорновола, 101 із вказанням її власником ТзОВ «Західуніверсал плюс»; 
2) зобов`язати Львівську міську раду внести зміни до ухвали, яка визначає (затверджує) Переліки тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м.Львова тимчасової споруди за адресою м.Львів, проспект В.Чорновола, 101 із вказанням її власником ТзОВ «Західуніверсал плюс»; 
3) зобов`язати Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю «Західуніверсал плюс» договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасової споруди за адресою м.Львів, проспект В.Чорновола, 101 на умовах типових договорів. 
Відповідач Львівська міська рада позовних вимог не визнав, вважаючи, що підстави для задоволення позову відсутні, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 03 вересня 2020 року позов задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Львівської міської ради щодо включення ухвалами, які визначають (затверджують) Переліки тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м.Львова тимчасової споруди за адресою м.Львів, проспект В.Чорновола, 101 із вказанням її власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Західуніверсал плюс». Зобов`язано Львівську міську раду внести зміни до ухвали, яка визначає (затверджує) Переліки тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м.Львова тимчасової споруди за адресою м.Львів, проспект В.Чорновола, 101 із вказанням її власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Західуніверсал плюс». Закрито провадження у справі в частині зобов`язання Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю «Західуніверсал плюс» договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасової споруди за адресою м.Львів, проспект В.Чорновола, 101 на умовах типових договорів. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 03.09.2020 року не погодився відповідач Львівська міська рада та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду в частині задоволення позовних вимог винесене з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, а тому в ній підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 року №4526 затверджено Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові та Комплексну схему розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові. Розміщення тимчасових споруд здійснюється замовником відповідно до паспорту прив`язки, плану земельної ділянки та договору окремих конструктивних елементів благоустрою. Місце встановлення тимчасових споруд повинно відповідати адресі, вказаній у паспорті прив`язки та плану земельної ділянки або схемі прив`язки. Пунктом 1.10. Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові передбачено, що з 01.01.2017 року тимчасові споруди на території м. Львова розміщуються відповідно до договорів оренди окремих конструктивних елементів благоустрою. Наголошує апелянт, що ТзОВ «Західуніверсал плюс» із відповідними виконавчими органами Львівської МР не укладалось договорів оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, розміщуючи тимчасову споруду за адресою м.Львів, проспект В.Чорновола, 101. Згідно із інформацією, наданою управлінням земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради, жодних договірних відносин щодо використання земельної ділянки кадастровий № 4610137500:07:001:0097 загальною площею - 0,0056 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , після припинення дії договору оренди землі від 15.12.2015 року №Ш-3774 (тобто в період із 30.12.2016 року) не виникало. Також вказує апелянт, що приймаючи ухвалу №1568 від 02.03.2017 року, Львівська міська рада діяла в межах компетенції та на реалізацію власних дискреційних повноважень і суд не вправі підміняти колегіальний орган, який приймає рішення шляхом голосування та зобов`язати його прийняти певне рішення. Наголошує апелянт, що Львівською міською радою, а також її виконавчими органами з 2016 року не погоджувалось встановлення тимчасових споруд ТзОВ «Західуніверсал плюс» на території земельної ділянки за адресою: м.Львів, пр.Чорновола, 101. При цьому звертає увагу, що п.п.9.2 ухвали Львівської міської ради №6107 від 26.12.2019 вирішено вважати такою, що втратила чинність ухвала міської ради від 02.03.2017 №1568 "Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова". Також звертає увагу, що розміщення тимчасових споруд не регулюється положеннями Закон України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», а визначено положеннями Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, а тому, щоб розмістити на території м.Львова тимчасову споруду, суб`єкту господарювання необхідно вчинити ряд дій визначених, цим Порядком. Проте, жодних дій позивачем з моменту закінчення договору оренди земельної ділянки не вчинялось. З цих підстав вважає недоцільним посилання суду на  норми ч.4 ст.245 КАС України. Також вважає, що абзаци 2 і 3 резолютивної частини оскаржуваного рішення суду містить суперечливі положення, які не узгоджуються між собою. Окрім цього звертає увагу, що судом першої інстанції не взято до уваги і не вирішено клопотання Львівської МР про передачу справи на розгляд до окружного адміністративного суду з підстав того, що подання ТзОВ «Західуніверсал плюс» позовної заяви до моменту набрання чинності новою редакцією КАС України, справа, провадження у якій відкрито після 15 грудня 2017 року, повинна була розглядатись за правилами, які діють після набрання чинності новою редакцією КАС України від 03.10.2017 року №2147-VIII. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 03.09.2020 року в частині задоволення позову та в цій частині винести нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Позивач ТзОВ «Західуніверсал плюс» подав відзив на апеляційну скаргу відповідача Львівської міської ради, у якому висловив незгоду з її доводами за необґрунтованістю. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 03.09.2020 року – без змін. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.12.2015 року між позивачем ТзОВ «Західуніверсал плюс» та відповідачем Львівською міською радою було укладено договір оренди землі, терміном до 30.12.2016 року, про передачу в строкове платне користування земельної ділянки в м.Львів, проспект В.Чорновола, 101, площею 0,0056 га., для розміщення тимчасової споруди (а.с. 43-44 Т.1). 
Управлінням архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради позивачу виданий паспорт прив`язки, який дійсний до закінчення договору оренди земельної ділянки 30.12.2016 року. 
На виконання вимог Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 року у справі №465/769/18, відповідачем (апелянтом) Львівською міською радою долучено до матеріалів справи копії: 
- договору оренди землі від 15.12.2015 року між Львівською міською радою та ТзОВ «Західуніверсал плюс»; 
- ухвали Львівської міської ради від 23.04.2015 року №4526 “Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові»; 
- ухвали Львівської міської ради від 23.04.2015 року №4527 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова»; 
- ухвали Львівської міської ради від 10.11.2016 року №1216 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 23.04.2015 року №4527 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова»; 
- ухвали Львівської міської ради від 02.03.2017 року №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова»; 
- ухвали Львівської міської ради від 02.03.2017 року №1613 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 23.04.2015 року №4526 “Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові»; 
- ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 року №6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова». 
Так, ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 року №4526 затверджено Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові (далі – Порядок №4526). 
Відповідно до п.2.2 Порядку №4526, термін розміщення тимчасових споруд не може перевищувати термін дії договору оренди земельної ділянки або договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, встановлений ухвалою міської ради. 
Згідно п.3.9 Порядку №4526, термін дії паспорта прив`язки встановлюється відповідно до терміну, зазначеного в ухвалі міської ради, з врахуванням містобудівної документації, державних норм та правил і Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд. 
Пункт 3.11. Порядку №4526 містить вичерпний перелік підстав анулювання паспорту прив`язки, зокрема, чинність паспорта прив`язки тимчасової споруди (ТС) анулюється за таких умов згідно з пп.3.11.1.-3.11.3.: недотримання вимог паспорта прив`язки при її встановленні; невстановлення ТС протягом 6 місяців з дати отримання паспорта прив`язки; надання недостовірних відомостей у документах під час підготовки паспорта прив`язки ТС. 
Згідно п.4 ухвали Львівської міської ради від 23.04.2015 року №4527 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова», зобов`язано управління комунальної власності департаменту економічної політики укласти та продовжити договори на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою для розміщення тимчасових споруд терміном їх закінчення до 30.12.2016 згідно з додатками 2Р-К, 1П. 
Ухвалою Львівської міської ради №1216 від 10.11.2016 року внесено зміни до ухвали міської ради від 23.04.2015 року №4527, зокрема, позивача ТзОВ "Західуніверсал плюс" вилучено з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові у зв`язку із скаргами мешканців. 
Позивач ТзОВ "Західуніверсал плюс" оскаржив до суду таке виключення, оскільки вважав його протиправним. 
Постановою Франківського районного суду м.Львова від 16.06.2017 року у справі №465/641/17, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2017 року, позов ТзОВ "Західуніверсал плюс" до Львівської міської ради, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування ухвали Львівської міської ради від 10.11.2016 року №1216 "Про внесення змін до ухвали міської ради від 23.04.2015 року №4527 "Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова" в частині п.17 Додатку 3-В - задоволено. Визнано протиправним та скасовано п.17 Додатку 3-В ухвали Львівської міської ради від 10.11.2016 року №1216 "Про внесення змін до ухвали міської ради від 23.04.2015 року №4527 "Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова" щодо вилучення з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд, належної Товариству з обмеженою відповідальністю "Західуніверсал плюс" тимчасової споруди, що розташована за адресою м.Львів, проспект Чорновола, 101. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 04.01.2017 року №2 (а.с. 4, 14 Т.1). 
Судом також встановлено, що, після набрання законної сили постановою Франківського районного суду м.Львова від 16.06.2017 року у справі №465/641/17, тимчасова споруда позивача ТзОВ "Західуніверсал плюс" за адресою: м.Львів, проспект В.Чорновола, 101, яка була безпідставно виключена з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруда, затвердженої ухвалою Львівської міської ради №4527 від 23.04.2015 року, повинна була б знову до неї увійти. Однак, ще до набрання законної сили вказаною постановою суду 02.03.2017 року Львівська міська рада прийняла нову ухвалу №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова», пунктом 10 якої визнана такою, що втратила чинність ухвала міської ради №4527 від 23.04.2015р.. 
В такій ситуації постанова Франківського районного суду м.Львова від 16.06.2017 року у справі №465/641/17 не відновлювала порушених прав позивача ТзОВ "Західуніверсал плюс", оскільки належна позивачу спірна тимчасова споруда була включена до Комплексної схеми розміщення ТС, затвердженого ухвалою №4527 від 23.04.2015, що втратила свою чинність. 
Водночас, п.1 ухвали Львівської міської ради від 02.03.2017 року №1568 продовжено термін здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах, що розміщені на території м.Львова, до 31.05.2018 згідно з додатком 1. Зі змісту цієї ухвали видно, що Львівська міська рада продовжила термін розміщення вже існуючих споруд і здійснення діяльності в таких, однак не затвердила перелік нових тимчасових споруд. 
Також пунктом 2 ухвали ЛМР від 02.03.2017 року №1568 встановлено, що після завершення зазначеного у пункті 1 цієї ухвали терміну, у разі відсутності зауважень щодо розміщення тимчасових споруд та наявності всіх документів на їх встановлення, передбачених ухвалою міської ради від 23.04.2015 року №4526 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові», термін здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах продовжується до 31.05.2020 року. 
Таким чином, якщо тимчасова споруда позивача не була б виключена з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд, затвердженій ухвалою ЛМР №4527 від 23.04.2015 року, така повинна була б увійти до Переліку тимчасових споруд, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №1568 від 02.03.2017 року та підставним було б її розміщення до 31.05.2020 року. 
26 грудня 2019 року Львівською міською радою прийнято ухвалу №6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова», якою серед іншого: затверджено перелік тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові (далі - «Комплексна схема») згідно з додатком;           зобов`язано Управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування у разі відсутності змін щодо площі, конфігурації, адреси або власника тимчасової споруди скерувати Управлінню комунальної власності департаменту економічного розвитку листи про можливість подальшого розміщення тимчасової споруди для укладення договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою; зобов`язано Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку укласти договори на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою для розміщення тимчасових споруд згідно з додатком до цієї ухвали терміном на три роки до 31.12.2022 року; вирішено вважати такими, що втратили чинність, договори оренди конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасових споруд за адресами, не зазначеними у додатку до цієї ухвали; визнано ухвалу Львівської міської ради від 02.03.2017 №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова» такою, що втратила чинність. 
Внаслідок прийняття вказаної ухвали позивачем було змінено предмет позовних вимог, оскільки, на переконання позивача, відновлення права на спірну тимчасову спору на сьогоднішній день, зокрема для отримання дозвільних документів необхідне включення відомостей про таку споруду до переліку тимчасових споруд, що затверджений ухвалою ЛМР від 26 грудня 2019 року №6107, при цьому жодного волевиявлення суб`єкта господарювання не було потрібно і якщо б тимчасова споруда, розташована за адресою: м. Львів, пр. Чорновола, 101, не була б протиправно виключена з переліку, що затвердженій ухвалою №4527 від 23.04.2015 року, то повинна було б бути включена до переліку, затвердженого ухвалою Львівської міської ради 02.03.2017 №1568, а надалі й до нового переліку, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 26.12.2019 року №6107. 

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання неправомірною бездіяльності Львівської міської ради щодо включення ухвалами, які визначають (затверджують) Переліки тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м.Львова тимчасової споруди за адресою м.Львів, проспект В.Чорновола, 101 із вказанням її власником ТзОВ «Західуніверсал плюс», та зобов`язання Львівську міську раду внести зміни до ухвали, яка визначає (затверджує) Переліки тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м.Львова тимчасової споруди за адресою м.Львів, проспект В.Чорновола, 101 із вказанням її власником ТзОВ «Західуніверсал плюс», з врахуванням наступного. 
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. 
Правове регулювання спірних правовідносин здійснюється на підставі Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 №4526 та прийнятого на підставі Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про благоустрій населених пунктів", постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198 "Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони", наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності". 
Пунктом 2.2 Порядку №4526  передбачено, що термін розміщення тимчасових споруд не може перевищувати термін дії договору оренди земельної ділянки або договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, встановлений ухвалою міської ради. Відповідно до п.3.9 Порядку №4526, термін дії паспорта прив`язки встановлюється відповідно до терміну, зазначеного в ухвалі міської ради, з врахуванням містобудівної документації, державних норм та правил і Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд. 
Колегія суддів звертає увагу, що Порядок №4526 (з подальшими змінами) не передбачає умов, за яких Львівська міська рада на свій розсуд припиняє дію своїх ухвал, що затверджують переліки тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, як і не передбачає умов потрапляння до «новозатверджених переліків». Вказаний Порядок передбачає лише умови для внесення нової тимчасової споруди до Комплексної схеми тимчасових споруд. 
Вказане свідчить, що Львівською міською радою здійснюється припинення дії Переліків тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності та самостійне затвердження нових без визначення жодних умов таких дій. 
У справі встановлено, що спірна тимчасова споруда, яка належить позивачу, не є новою. Водночас, п.6 ухвали Львівської міської ради від 23.04.2015          року №4527, п.7 ухвали Львівської міської ради 02.03.2017 №1568 та п.8 ухвали від 26.12.2019 року №6107 взагалі встановлюють мораторій на доповнення Комплексної тимчасових споруд новими спорудами. 
Таким чином, враховуючи, ні законодавством України, ні чинними нормативними актами не передбачено повноваження органу місцевого самоврядування, Львівської міської ради, вилучати з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд у зв`язку зі скаргами мешканців, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність бездіяльності Львівської міської ради щодо включення ухвалами, які визначають Переліки тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м. Львова тимчасової споруди за адресою м. Львів, проспект В.Чорновола, 101 із вказанням її власником ТзОВ «Західуніверсал плюс». 
При цьому, судом першої інстанції вірно враховано за правилами, визначеними ч.4. ст.78 КАС України, постанову Франківського районного суду м.Львова від 16.06.2017 року у справі №465/641/17, яка набрала законної сили 22.11.2017 року, у якій встановлені обставини справи між тими самими особами, що і в даній справі, які не потребують доказування у даній справі, зокрема встановлено правомірність розміщення позивачем вказаної тимчасової споруди і безпідставність її вилучення з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, що вказує на протиправність дій Львівської міської ради щодо вилучення з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, належної ТзОВ «Західуніверсал плюс» тимчасової споруди, яка розташована за адресою м.Львів проспект Чорновола, 101. 
Крім того, проаналізувавши зміст ухвал Львівської міської ради від 26.12.2019 року №6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова», від 02.03.2017 №1613 про внесення змін до «Порядку розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові» та №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова», якою припинено чинність ухвали Львівської міської ради від 23.04.2015 №4527 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова», суд першої інстанції правильно врахував, що для потрапляння конкретної тимчасової споруди із кожного з попередніх переліків до останнього діючого переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, жодного волевиявлення суб`єкта господарювання не було потрібно і спірна тимчасова споруда позивача станом на сьогодні не включена до чинного Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м.Львова лише внаслідок того, що була протиправно виключена з переліку таких споруд ухвалою Львівської міської ради від 10.11.2016 року №1216. 
Наведене спростовує покликання відповідача (апелянта) на те, що з 01.01.2017 року тимчасові споруди на території м. Львова розміщуються відповідно до договорів оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, а ТзОВ «Західуніверсал плюс» із відповідними виконавчими органами Львівської МР не укладався договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, розміщуючи тимчасову споруду за адресою м.Львів, проспект В.Чорновола, 101, оскільки укладений договір оренди землі від 15.12.2015 року між Львівською міською радою та ТзОВ «Західуніверсал плюс» з правом поновлення його на новий строк і такий не може бути припинений в односторонньому порядку актом органу місцевого самоврядування. 
Відносно доводів апелянта про відсутність у позивача документів на розміщення тимчасової споруди, то судом враховується, що термін дії паспорта прив`язки ТС позивача встановлено до 30.12.2016 року, який був виготовлений відповідно до ухвали Львівської міської ради 23.04.2015 року №4527 (п.233 Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м.Львова). Та оскільки Львівською міською радою тимчасову споруду позивача протиправно виключено з Комплексної схеми тимчасових споруд, що затверджена ухвалою Львівської міської ради 23.04.2015 року №4527 й така тимчасова споруда не увійшла до Переліку, затвердженого ухвалою ЛМР від 02 березня 2017 року №1568, а в подальшому й до Переліку, що затверджений ухвалою ЛМР 26 грудня 2019 року №6107, позивач не міг продовжувати дію паспорту прив`язку та укладати нові договори чи продовжувати дію попередніх на вказані строки договору оренди конструктивних елементів благоустрою. 
Відносно доводів апелянта про дискреційні повноваження Львівської міської ради у питанні включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м.Львова тимчасової споруди за адресою м.Львів, проспект В.Чорновола, 101, то  такі колегією суддів відхиляються з врахуванням наступного. 
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень та яке він вважає найкращим за даних обставин. 
Окрім цього, згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі №361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі №569/15527/16- а, від 20 березня 2018 року у справі №461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі №820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі №569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі №826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що задоволення судом позовних вимог не буде мати наслідком втручання у дискреційні повноваження Львівської міської ради. 
Так, згідно з положеннями п.4 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
Тобто, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
Натомість, у цій справі відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 липня 2020 року у справі №826/10085/16. 
Повноваження суб`єктів владних повноважень не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Таким чином, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до їхнього вчинення у судовому порядку. 
Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 22 липня 2020 року у справі №299/3792/17. 
Також, відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004, чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні. Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод: небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито (див. також: рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Гавенда проти Польщі» від 14.03.2002, «Аманн проти Швейцарії» від 16.02.2000). 
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див, рішення від 06.09.2005 у справі «Гурспка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00. п.59): спроможним запобігти виникненню або продовженню порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява № 30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява № 20390/07). 
Загальні принципи диференціації між підміною органу державної влади судом та здійсненням правосуддя безпосередньо сформульовано в рішенні у справі «Фадєєва проти Росії» від 09.06.2005, в якому Європейський суд з прав людини з посиланням на справу «Баклі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «згідно з усталеною практикою Суду саме національні органи влади мають дати вихідну оцінку «необхідності» втручання як стосовно законодавчого поля, так і реалізації конкретного заходу, але, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду, їхнє рішення підлягає перевірці судом на предмет його відповідності вимогам Конвенції». 
Крім цього, відповідно до рішення Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 спосіб відновлення попущеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. 
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу (органу місцевого самоврядування) не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції. 
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 826/7631/15. 
Також, Європейський Суд з прав людини у своєму Рішенні від 14 червня 2007 року по справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» зазначав, що в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання. 
Отже, суд з метою захисту прав позивача наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення і таке зобов`язання суб`єкта владних повноважень не буде вважатися втручанням у дискреційні повноваження, адже такий спосіб захисту порушення права буде найбільш ефективним та спрямованим на недопущення свавілля в органах влади. 
З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин справи та норм чинного правового регулювання у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою повного та ефективного захисту прав позивача та виключення необхідності повторного звернення з позовом, ухвалення судового рішення про зобов`язання  відповідача Львівську міську раду внести зміни до ухвали, яка визначає (затверджує) Перелік(и) тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м.Львова тимчасової споруди за адресою м.Львів, проспект В.Чорновола, 101 із вказанням її власником ТзОВ «Західуніверсал плюс». 
Колегія суддів апеляційного суду також враховує, що у своїх доводах апелянт зазначив, що абзаци 2 і 3 резолютивної частини оскаржуваного рішення суду містить суперечливі положення, які не узгоджуються між собою. 
Дослідивши зміст наведених вище абзаців резолютивної частини оскаржуваного рішення, колегія суддів встановила, що перший із них містить визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо спірного включення ухвалами, які визначають (затверджують) Переліки тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м.Львова тимчасової споруди із вказанням її власником позивача. Третій абзац резолютивної частини оскаржуваного рішення суду містить рішення зобов`язального характеру на усунення порушень прав позивача, які встановлені судом та узгоджується з абзацом другим резолютивної частини оскаржуваного рішення суду та не містить суперечливих положень. 
Відносно доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги і не вирішено клопотання Львівської МР про передачу справи на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду, то колегія суддів вважає такі безпідставними, з огляду на таке. 
12 березня 2020 року відповідач Львівська міська рада звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про передачу вказаної справи на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду з підстав того, що дану справу належить розглядати за правилами КАС України, які діють після 15 грудня 2017 року (а.с. 166-167 Т.1). 
Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 23.06.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю (а.с. 210-211 Т.1), тобто судом першої інстанції взято до уваги і вирішено по суті клопотання Львівської МР про передачу справи на розгляд до окружного адміністративного суду. 
Водночас, з цього питання судом апеляційної інстанції враховується, що ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 06.03.2018 року було об`єднано в одне провадження адміністративну справу №465/769/18 за позовом ТзОВ «Західуніверсал плюс» до Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання неправомірною бездіяльності, з адміністративною справою №465/6785/17 за позовом ТзОВ «Західуніверсал плюс» до Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії, та присвоєно об`єднаній справі №465/769/18. 
Первісний адміністративний позов ТзОВ «Західуніверсал плюс» було подано 22.11.2017 року до Франківського районного суду міста Львова із дотриманням правил підсудності, визначених КАС України в редакції чинній до 15.12.2017 року. 
Провадження в адміністративній справі №465/6785/17 за цим адміністративним позовом було відкрито ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова лише від 06 березня 2018 року не із вини позивача. 
Інший адміністративний позов ТзОВ «Західуніверсал плюс», який було подано 15.02.2018 року до Франківського районного суду міста Львова, містив аналогічні позовні вимоги. Провадження в адміністративній справі №465/769/18 за цим адміністративним позовом було відкрито ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 26.02.2018 року. 
Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 06.03.2018 року було правомірно об`єднано в одне провадження обидва аналогічних адміністративних позови. 
Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року. 
Згідно з частиною 1 статті 20 КАС України в редакції з 15.12.2017 року, законодавцем було визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. 
Частиною 2 цієї статті визначено, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті. 
Згідно пункту 12 ч.1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, серед інших, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
Отже, згідно приписів п.12 ч.1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, заяви і скарги, подані до набрання чинності редакцією КАС України із внесеними змінами Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, лише розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, однак не передаються на розгляд іншого адміністративного суду для забезпечення дотримання предметної юрисдикції. 
При цьому, п.12 ч.1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України прямо забороняє таку передачу, якщо відповідна заява подана з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу. 
Тобто, перехідні положення діючого КАС України з моментом відкриття провадження у справі пов`язують виключно застосування «старих» або «нових» процесуальних норм при розгляді адміністративної справи судом, до якого подано адміністративний позов до 15 грудня 2017 року. 
Відносно посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає, що згідно ч.2 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, то колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції із зазначених підстав. 
Колегія суддів апеляційного суду також враховує, що рішення суду першої інстанції від 03.09.2020 року в частині відмовити у задоволенні решта позовних вимог та закриття провадження у справі в частині зобов`язання укласти договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасової споруди, не оскаржене сторонами в апеляційному порядку. 
Відповідно до ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду доходить висновків, що доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 
Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                         постановив:  

Апеляційну скаргу Львівської міської ради – залишити без задоволення. 
Рішення Франківського районного суду міста Львова від 03 вересня 2020 року в адміністративній справі №465/769/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західуніверсал плюс» до Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови складено 15.03.2021 року