Справа № 409/433/20 
Провадження № 22-ц/810/824/20 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року                                                         м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                        Стахової Н.В.
суддів:                        Кострицького В.В., Луганської В.М.
за участю секретаря 
судового засідання                Вовчанської С.В.
учасники справи:
позивач  Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України в особі філії- Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» 
відповідачі  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»
на заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 17 вересня 2020 року, постановлене у складі судді Третяка О.Г. в приміщенні того ж суду
за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

                                       в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказало, що між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 728 від 10.12.2012.
Відповідно до п. 1.1.-1.3, 1.5-1.6.3, 3.3.4 договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 66144,00 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 17 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався на 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 08.12.2017 року. Позичальник зобов`язався щомісячно проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1121,08 грн та сплачувати проценти. Однак, позичальник порушив умови кредитного договору щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів.
В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором було укладено договір поруки № 1 від 10.12.2012 з ОСОБА_2 . 
За договором поруки поручитель відповідає по зобов`язанням за кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання по кредитному договору не будуть виконані повністю. 
В порушення вимог закону та умов договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 20.01.2020 утворилася заборгованість за кредитним договором № 728 від 10.12.2012 у розмірі 29 162,26 грн, яка складається з: 
6 376,35 грн - проценти за користування кредитом за період з 01.02.2017 по 13.01.2020; 
3725,31 грн – 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 20.02.2017 по 20.01.2020; 
2153,27 грн – 3% річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 20.02.2017 по 20.01.2020; 
10611,78 грн – інфляційні втрати банку з березня 2017 року по січень 2020 за прострочення сплати кредиту; 
6295,55 грн - інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за кредитом за період з березня 2017 року по січень 2020 року.
Позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 728 від 10.12.2012 в сумі 29 162,26 грн та судові витрати.
Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 17 вересня 2020 року в задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» відмовлено. 
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», посилаючись на порушення норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 17 вересня 2020 року та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги є те що за загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Наявність судового рішення про стягнення боргу та/або інших грошових сум за інші періоди невиконання боржником договірного зобов`язання, відкриття виконавчих проваджень за цим рішенням, не є підставою для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним. 
Позивач вказує, що з урахуванням рішення про стягнення заборгованості в 2017 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває досі, і триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Розрахунок заборгованості 3% річних по простроченому кредиту та простроченим процентам за користування кредитом та інфляційних витрат за прострочення сплати кредиту та процентів за користування кредитом проведено банком з урахуванням процентів, які були стягнуті з відповідачів рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 30 червня 2017 року.
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. 
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, повідомлені відповідно до ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зауважує наступне.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про дострокове задоволення позовних вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором.
Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду, оскільки він не ґрунтується на вимогах закону та не відповідає обставинам справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом першої інстанції встановлено, що 10 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" (яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»), та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 728, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 66144,00 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 17 % річних. Кредит надавався на 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 08.12.2017.
Для забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором № 728, 10.12.2012 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" (яке змінило найменування на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 1, відповідно до пунктів 3.1., 3.2. якого поручитель відповідає по зобов`язаннях за кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники запишаються зобов`язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання по кредитному договору не будуть виконані повністю.
Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 30 червня 2017 у справі № 409/4601/17, яке набрало законної сили 11.10.2017, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 728 від 10.02.2012, яка виникла станом на 20.02.2017 в сумі 77890,90 грн, яка складається з: 
44162,66 грн - борг за кредитом; 
19438,17 - відсотки за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 20.02.2017; 
226,25 - грн 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01.10.2014 по 20.02.2017; 
713,54 грн - 3% річних за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 20.02.2017; 
7721,24 грн - інфляційні витрати банку з вересня 2014 року по січень 2017 року за прострочення сплати боргу;
4629,04 грн. – інфляційні втрати за прострочення відсотків за користування кредитом за період вересня 2014 року по січень 2017 року.
Зазначені обставини свідчать про те, що Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилась несплаченої, а також процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись в 2017 році до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 .
Такими діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, позбавляє кредитора права на нарахування процентів та пені за кредитним договором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).
Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив, що у зв`язку з наявністю судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, банк не мав правових підстав для нарахування ОСОБА_1 процентів за користування кредитом на умовах кредитного договору, а тому позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за період з 01.02.2017 по 13.01.2020 в сумі 6376,35 грн не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку є не обґрунтованими, оскільки після спливу строку кредитування, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів.
Щодо вимог про солідарне стягнення 3 % річних за прострочення сплати кредиту та процентів за користування кредитом, інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту та процентів за користування кредитом, то колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
В статті 89 ЦПК зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Проте, судом першої інстанції не виконані вимоги статті 89 ЦПК України, в повній мірі не з`ясовані всі обставини справи, на які посилався позивач в позовній заяві, та не у повній мірі досліджені зібрані у справі докази та відповідно не надана належна правова оцінка таким доказам.
Звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів 3725,31 грн – 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 20.02.2017 по 20.01.2020; 2153,27 грн – 3% річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 20.02.2017 по 20.01.2020; 10611,78 грн – інфляційні втрати банку з березня 2017 року по січень 2020 року за прострочення сплати кредиту; 6295,55 грн - інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за кредитом за період з березня 2017 року по січень 2020 року, при цьому надавши розрахунок заборгованості цих складових, проведений з урахуванням процентів та боргу по кредиту, які були стягнуті з відповідачів заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 30.06.2017. 
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Оскільки заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 30.06.2017, яким стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитом та процентам за користування кредитом не виконане, то банк має право на отримання компенсаційних виплат, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.
Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).
Однак, суд першої інстанції зазначені вище обставини не врахував, та безпідставно відмовив у стягненні зазначених сум з відповідачів.
Слід зазначити, що вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом за період з 01.02.2017 по 13.01.2020 в сумі 6376,35 грн, не підлягають задоволенню, колегія суддів вважає, що банк не мав правових підстав для нарахування 3% річних, нарахованих з 20.02.2017 по 20.01.2020 та інфляційних втрат на суму прострочених процентів за користування кредитом за період з березня 2017 року по січень 2020 року, на суму 6376,35 грн.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягають стягненню 3% річних за прострочення сплати процентів за період з 20.02.2017 по 20.01.2020 в сумі 1701,18 грн (3% х 1067 (кількість днів за період) / 365 х 19438,17) та інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з березня 2017 року по січень 2020 року в сумі 5131,67 грн (19438,17 х 126,40 (індекс інфляції в цілому за період) / 100% - 19438,17) на суму нарахованих процентів в розмірі 19438,17 грн на підставі заочного рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 30.06.2017, 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 20.02.2017 по 20.01.2020 року в сумі 3725,31 грн; інфляційні втрати банку за прострочення сплати кредиту в сумі 10611,78 за період з березня 2017 року по січень 2020 року.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2102 грн, а за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 3153 грн, що підтверджується платіжними дорученнями.
ОСОБА_3 позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі по 1097 грн 39 коп. з кожного.
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384, 389 ЦПК України,  апеляційний суд у складі колегії суддів        
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії- Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 17 вересня 2020 року змінити, скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3725 грн 31коп. – 3% річних за прострочення сплати кредиту за період з 20 лютого 2017 року по 20 січня 2020 року; 2153 грн 27 коп. – 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 20 лютого 2017 року по 20 січня 2020 року; 10611 грн 78 коп. – інфляційні втрати банку з березня 2017 року по січень 2020 року за прострочення сплати кредиту; 6295 грн 55 коп. - інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за кредитом за період з березня 2017 року по січень 2020 року.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 (зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (зареєстрованого АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», (код ЄДРПОУ 09304612), заборгованість за кредитним договором № 728 від 10.12.2012 у сумі 21169 грн (двадцять одна тисяча сто шістдесят дев`ять) 94 коп., яка складається з:
3725 (три тисячі сімсот двадцять п`ять) грн 31коп. – 3% річних за прострочення сплати кредиту за період з 20 лютого 2017 року по 20 січня 2020 року; 
1701 (одна тисяча сімсот одна) грн 18 коп. – 3% річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 20 лютого 2017 року по 20 січня 2020 року; 
10611(десять тисяч шістсот одинадцять) грн 78 коп. – інфляційні втрати банку з березня 2017 року по січень 2020 року за прострочення сплати кредиту; 
5131 (п`ять тисяч сто тридцять одна) грн 67 коп. - інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за кредитом за період з березня 2017 року по січень 2020 року.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути ОСОБА_1 (зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (зареєстрованого АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», (код ЄДРПОУ 09304612), судовий збір в розмірі 1907 грн 39 коп. з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 січня 2021 року.

Головуючий 

Судді: