ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 січня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №589/1450/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/105/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Шостинського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Євдокімової О.П., у приміщенні Шостинського міськрайонного суду Сумської області, повний текст рішення виготовлено 03 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:
14 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 26.02.2011 року по 24.10.2017 року. В період шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син, який після розірвання шлюбу проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.
Одночасно з розірванням шлюбу позивачка звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 . Рішенням Шостинського міськрайонного суду Сумської області від 15.11.2017 року вказаний позов був задоволений частково. Постановою Апеляційного суду Сумської області від 13.03.2018 року рішення суду першої інстанції було змінено – стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 30.05.2017 року та до досягнення дитиною повноліття. 
З часу постановлення рішення суду минуло три роки, син досяг 6-ти років і тому він став відноситись до іншої категорії визначеного законодавством України прожиткового мінімуму – діти віком від 6 до 18 років, розмір прожиткового мінімуму на дитину суттєво збільшився. Крім того сину було визначено інвалідність до 18 років, тому його дійсні нагальні потреби для підтримання якості свого життя збільшилися.
Аліментів відповідача в розмірі 1000 грн щомісяця недостатньо для покриття всіх необхідних витрат дитини з урахуванням її грошових вкладень. 
Враховуючи те, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, є здоровою та працездатною людиною, фінансово забезпечений, просить змінити розмір аліментів, стягнених рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24.10.2017 року та постановою Апеляційного суду Сумської області від 13.03.2018 року по справі № 589/1975/17 із ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Шостинський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 03 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03.11.2020 року у даній справі та ухвалити нове рішення, яким позов до ОСОБА_2 задовольнити.
У доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом фактично врахована тільки позиція відповідача, викладена ним у відзиві, натомість суд не врахував права та законні інтереси неповнолітньої дитини. Зауважує, що її позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів не базуються на зміні мінімального гарантованого розміру аліментів. Також зазначає про те, що підставами її позову не являються зміни сімейного та матеріального стану відповідача та зміни в його здоров`ї. Окрім цього, зазначає, що судом не надано оцінку обставинам, які виникли у період після визначення судом розміру аліментів, а саме: істотному погіршенню здоров`я неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , що призвело до встановлення йому інвалідності та у зв`язку з цим істотному погіршенні їх з дитиною матеріального стану.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі. Зазначає, що на сьогоднішній день не змінився сімейний та матеріальний стан сторін, стан їх здоров`я, тому відсутні правові підстави для зміни розміру аліментів.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 (а.с. 9).
Шостинський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 24 жовтня 2017 року розірвав шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , зареєстрований 26 лютого 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану місту Шостка Шостинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, запис № 43 (а.с. 8).
Апеляційний суд Сумської області постановою від 13 березня 2018 року змінив рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 листопада 2017 року в частині розміру аліментів, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в такій редакції:
«Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 30.05.2017 року та до досягнення дитиною повноліття» (а.с. 11-13).
Згідно з копією довідки Шоскинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_1 отримує аліменти від ОСОБА_2 на утримання дитини у твердій грошовій сумі 1000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14).
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходився на обстеженні та лікуванні з 25.02.2019 по 01.03.2019 року, поступив у супроводі матері зі скаргами на неуважність та гіперактивність (а.с. 15). Діагноз заключний клінічний: порушення обміну сірковмісних амінокислот. Гіпергомоцистеїнемія. Поліморфізм гену MTRR 66 AG. Вторинна мітохондріальна дисфункція. Стійкі порушення психіки на фоні метаболічних порушень у вигляді затримки психічного розвитку, розладу експресивної мови (загальний недорозвиток мови II рівня), порушення комунікативної поведінки (а.с. 15,16).
Наявне захворювання (патологічний стан) відповідає розділу XX, пункту 3, підпункту 3.10 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, що підтверджується копією медичного висновку № 13 про дитину-інваліда віком до 18 років від 07.03.2019 року. Висновок дійсний до 16.03.2023 року (а.с. 17). 
З довідки № 60 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді вбачається, що ОСОБА_4 має статус «дитина-інвалід» з 07.03.2019 року, потребує домашнього догляду з 07.05.2020 року. Довідка дійсна до 07.05.2021 року (а.с. 18).
Відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 23 (вікова категорія від 0 до 18 років) (а.с. 19-31) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потребує медичної реабілітації, а саме: відновної терапії, профілактичних заходів, санаторно-курортного лікування, психіатричної допомоги, медичних спостережень; 
психолого-педагогічної реабілітації, а саме: консультування, психолого-педагогічної діагностики, психолого-педагогічного патронажу (а.с. 23);
освітніх послуг: колективної форми навчання;
фізичної реабілітації: консультування, лікувального масажу, лікувальної фізкультури (а.с. 24);
спеціальних засобів для освіти і занять трудовою діяльністю, а саме: меблів спеціального призначення;
протезних виробів: ортопедичних виробів, ортопедичного взуття, спеціального одягу (а.с. 28).
Оплата лабораторних досліджень аналізів для встановлення діагнозу та призначення правильного лікування дитини підтверджується копією квитанції № 42655543 від 10.07.2019 року відповідно до якої сплачено платником ОСОБА_6 на рахунок ТОВ «Сінево Україна» 5810 грн за послуги з клінічної лабораторної діагностики (а.с. 32); копією квитанції № 426105126567 від 24.12.2019 року відповідно до якої сплачено на рахунок ТОВ «ЛАМБЕД ГРУП» 2730 грн за лабораторні дослідження (а.с. 34).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з аналізу положень статті 192 Сімейного кодексу України та дійшов висновку про безпідставність вимог позивача. Суд не взяв до уваги посилання позивача на захворювання дитини, оскільки зазначені обставини були враховані апеляційним судом при винесенні постанови від 13.03.2018 року, та дійшов висновку про відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів. 
Проте погодитись з висновком суду першої інстанції про безпідставність вимог позивача не можна, так як він не відповідає обставинам справи та суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до ч. 2,3 ст. 51 Конституції України від 26.08.1996 року № 254к/96-ВР батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі – Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Принцип урахування найякращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-III, згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 
За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III (далі – СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).
Отже, наведена норма матеріального права визначає, що  спосіб стягнення аліментів може бути змінено рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона як одержувач аліментів ставить питання саме про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу батька дитини, посилаючись на збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, погіршення стану здоров`я дитини у зв`язку з чим збільшились витрати на її утримання. 
Так, з часу стягнення аліментів з відповідача на утримання сина в розмірі 1000 грн, погіршився стан здоров`я дитини. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надано статус «дитина-інвалід» медичним висновком № 13 від 07.03.2019 року (а. с. 17), дитина потребує домашнього догляду з 07.05.2020 року (а. с. 18).
Вказана обставина, на думку колегії суддів, є суттєвою та зміна способу стягнення аліментів на частку від доходу відповідача в даному випадку буде сприяти кращому матеріальному забезпеченню дитини, стан здоров`я якої погіршився. 
Суд першої інстанції наведеного не врахував та вирішуючи спір помилково виходив з того, що позивачка ставить питання тільки про зміну розміру аліментів.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).
Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.
Здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (ст. 155 СК України).  
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити мінімальне належне утримання дитини до її повноліття незалежно від розміру їх доходів.
Надання відповідачем додаткової допомоги на проходження обстеження та лікування дитини не є підставою для відмови у зміні способу стягнення аліментів на утримання дитини за наявності між сторонами відповідного спору. Зокрема, такі докази є припущенням та не доводять того, що цих коштів достатньо для повного щомісячного забезпечення потреб дитини.
Надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 27 травня 2020 року, справа № 712/4702/19.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
З врахуванням встановлених обставин справи та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, спосіб стягнення аліментів необхідно змінити та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_2 у розмірі ј частини його щомісячного доходу.
Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 630,60 гривень, за подання апеляційної скарги - 945,90 гривень, а всього у розмірі 1576,50 гривень. 
Керуючись ст.ст. 367; 369; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, п. 4; 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Шостинського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2020 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитини задовольнити частково.
Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 листопада 2017 року та постановою Апеляційного суду Сумської області від 13 березня 2018 року у справі № 589/1984/17 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ні 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1576,50 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :                                                Т.А. Левченко 

Судді:                                                                В.І. Криворотенко 

                                                                       О.І. Собина