УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 755/17655/19
провадження № 51-771 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого                  ОСОБА_1 ,
суддів                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня                           2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року.
Обставини справи

1. Зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом, 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва та жителя АДРЕСА_1 ,  
засуджено за частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, за частиною 4 статті 296 КК – до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до статті 70 КК                        ОСОБА_5 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 7 років позбавлення волі.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено в повному обсязі та стягнуто із ОСОБА_5 на його користь матеріальну шкоду в сумі 1815,20 грн та моральну шкоду в сумі 290 000 грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено в повному обсязі та стягнуто із ОСОБА_5 на його користь моральну шкоду в сумі 290 000 грн. 
2. Вироком суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнані винуватими в тому, що 27 липня 2019 року приблизно з 20:00 до 20:30, перебуваючи у м. Києві на дачному масиві Русанівські сади, грубо порушуючи громадський порядок, ОСОБА_6 у світлу пору доби перейшов від магазину через дорогу на відстань приблизно 10 м та, не звертаючи увагу на наявність на вулиці інших осіб, у тому числі малолітніх дітей, став справляти природні потреби біля паркану дачного будинку ОСОБА_7 , який вийшов з подвір`я до ОСОБА_6 та зробив останньому зауваження. На зауваження ОСОБА_6 відреагував нецензурною лайкою, внаслідок чого між ними стався словесний конфлікт. З метою його  припинення до них підійшов ОСОБА_8 , який також зробив зауваження ОСОБА_6 та попросив припинити лайку. На цьому конфлікт завершився, та всі зазначені особи розійшлися.
Через декілька хвилин ОСОБА_6 помітив біля кіоску-магазину ОСОБА_8 та притиснув його своїм тілом до стіни магазину, бажаючи продовження конфлікту. Цей конфлікт був помічений продавцем магазину ОСОБА_9 , яка була змушена припинити роботу, чим було порушено нормальний режим роботи торгівельної установи. ОСОБА_9 вийшла з магазину та стала поміж ними, не даючи можливості вступити в бійку. У цей час ОСОБА_5 , побачивши конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , підійшов до останнього та наявним у нього ножем умисно заподіяв декількох ударів у груди та живіт, завдавши тілесних ушкоджень у вигляді проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки та живота, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.
Одразу після скоєного в цьому ж місці ОСОБА_5 , побачивши ОСОБА_7 , який підбіг на допомогу ОСОБА_8 , умисно заподіяв ножем трьох ударів у тулуб ОСОБА_7 , завдавши останньому проникаючі колото-різані поранення грудної клітки справа, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.  
З отриманими тілесними ушкодженнями потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було доставлено з місця події до лікарні, де їм було надано медичну допомогу.
Доводи касаційної скарги
3. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_5 , застосувавши до засудженого положення статей 75, 76 КК. 
4. При цьому захисник зазначає, що суди попередніх інстанцій при розгляді кримінального провадження щодо  ОСОБА_5 та  ОСОБА_6 не врахували всіх обставин, що пом`якшують призначене покарання. 
5. На думку захисника, стягнуте відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих у сумі 290 000 грн кожному є завищеним, потерпілі не обґрунтували, в чому саме вони зазнали моральної шкоди.
Оцінка суду

6.  Перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з огляду на таке. 
7. Згідно з частиною 2 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України                    (далі — КПК) при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього ж Кодексу. Суд не має права скасовувати або змінювати судові рішення, постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права.
8. Доводи касаційної скарги сторони захисту про суворість призначеного засудженому покарання є необґрунтованими. Ці доводи зводяться до того, що суди надали таку оцінку  обставинам вчинення злочину, індивідуальним рисам особи засудженого та іншим обставинам справи, з якою не згоден захисник.
9. Необґрунтованими Суд також вважає доводи сторони захисту, викладені в касаційній скарзі, про порушення судом загальних засад призначення покарання.
10.  Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. 
11.  Законодавець надав дискреційні повноваження судам вирішувати, у яких випадках до особи, засудженої по покарання, можливо застосувати статтю 75 КК. Призначаючи вид і розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до статті 12 КК є тяжкими, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема те, що він раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина та матір-пенсіонерку, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставину, що обтяжує покарання, – вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, суд, діючи в межах своїх повноважень, не встановив підстав для застосування цього положення.
12.  Водночас суд не залишив поза увагою обставини, що характеризують особу винного, зокрема зухвалість та тяжкість вчиненого злочину, ставлення засудженого до скоєного, який частково визнав вину та відшкодував шкоду потерпілим. На переконання колегії суддів, районний суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_10 неможливе без ізоляції від суспільства, тому цей суд не знайшов підстав для застосування статей 69, 75 КК і призначив покарання, наближене до мінімальної санкції частини 4 статті 296 КК та частини 1 статті 121 КК. Тобто суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 покарання врахував обставини, на які посилається захисник у своїй касаційній скарзі.
13. Як убачається з наданих до касаційної скарги судових рішень, вирішуючи питання цивільних позовів у кримінальному провадженні, суд дійшов висновку, що протиправні дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувають у причинному зв`язку з негативними наслідками, які настали для потерпілих, тому підстав для звільнення обвинувачених від обов`язку з відшкодування заподіяних збитків судом першої інстанції не встановлено.
14. При цьому суд, ураховуючи вимоги розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із ОСОБА_5 на користь потерпілих                   ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 300 000 грн кожному моральної шкоди, оскільки внаслідок отриманих у результаті злочинних дій засудженого тілесних ушкоджень вони зазнали фізичних та моральних страждань. При цьому судом враховано, що засуджений кожному з потерпілих відшкодував по 10 000 грн.
15. Проаналізувавши рішення районного суду, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині призначення засудженому покарання та не знайшов підстав для призначення більш м`якого покарання. Апеляційний суд надав вичерпні відповіді на всі доводи апеляційної скарги сторони захисту, які аналогічні доводам касаційної скарги. Із такими висновками судів погоджується і колегія суддів. 
16.  Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не порушили вимог статей 50, 65 КК, а призначене засудженому покарання відповідає визначеним законом загальним засадам. 
17. Аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому, або завищення суми стягнутої моральної шкоди на користь потерпілих, в касаційній скарзі не наведено, а тому підстав для зміни судових рішень щодо                   ОСОБА_5 . Суд не вбачає.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника                        ОСОБА_4 , поданою в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                       ОСОБА_3