Справа № 420/799/17 
Провадження № 22-ц/810/40/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року                     Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                           Назарової М.В.,
суддів:                                     Кострицького В.В., Стахової Н.В.,
за участю секретаря         Сінько А.І.,
учасники справи: заявник - ОСОБА_1 , заінтересовані особи – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Новопсковського районного суду Луганської області від 18 грудня 2020 року, постановлену Новопсковським районним судом Луганської області у складі: судді Стеценко О.С. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про зупинення виконання за виконавчим документом та визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,        

                                  в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що 30.09.2019 Новопсковським районним судом Луганської області був виданий виконавчий лист № 420/799/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору у сумі 800 грн. 
Оскільки постановою апеляційної інстанції від 22.03.2019 рішення суду першої інстанції було змінено, але питання щодо нового розподілу судових витрат не вирішено, тому 15.10.2019 заявник подав до Луганського апеляційного суду заяву про вирішення питання щодо нового розподілу судових витрат, яку доповнив 22.10.2019 заявник ОСОБА_1 та зазначив, що він, як боржник, не отримував ні повідомлення суду, ні заяви стягувача про видачу виконавчого листа в даній справі, а тому він вважає, що в даному випадку процедура видачі виконавчого листа мала відбутися за правилами попередньої редакції ЦПК України з вирішенням питання в судовому засіданні за участю учасників справи, що унеможливило б видачу судом виконавчого листа, який не підлягає виконанню. У виправленій заяві від 28.10.2019 заявник вказав, що ним не подано іншої заяви тим самим предметом та з тих самих підстав, додав копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 60188571 від 02.10.2019 та копію виконавчого листа № 420/799/17 від 30.09.2019.
Отже, вищезазначений виконавчий лист як виданий без врахування зміненого рішення є незаконним та помилковим. 
Тому заявник просив зупинити виконання за виконавчим документом № 420/799/17 від 30.09.2019 та визнати виконавчий документ від 30.09.2019 таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 18 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про зупинення виконання за виконавчим документом та визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , задоволено частково.
Визнано виконавчий лист у цивільній справі ЄУ №420/799/17, виданий 30.09.2019 Новопсковським районним судом Луганської області на виконання рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02.03.2018, таким, що не підлягає виконанню частково, а саме у сумі стягнення судового збору 720 грн. 
В решті вимог ОСОБА_1 про зупинення виконання за виконавчим документом та визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відмовлено. Поновлено виконання виконавчого листа ЄУ №420/799/17, виданого 30.09.2019 Новопсковським районним судом Луганської області, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору у сумі 80 грн. 
В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та визнати виконавчий лист № 420/799/17 від 30 вересня 2019 року таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на порушенням норм процесуального права.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не встановив фактичні обставини, які мають значення для справи за результатами розгляду заяви боржника; суд незаконно та безпідставно видав виконавчий лист без самої справи та оригіналів судового рішення суду першої інстанції та постанови Луганського апеляційного суду від 22 березня 2019 року, якою було змінено рішення суду першої інстанції; боржник не отримував ні повідомлення суду, ні заяви стягувача про видачу виконавчого листа в даній справі, процедура видачі виконавчого листа мала відбутися за правилами попередньої редакції ЦПК України з вирішенням питання в судовому засіданні за участю учасників справи, що унеможливило б видачу судом виконавчого листа, який не підлягає виконанню.
Заявник зазначає, що суд першої інстанції порушив п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції розглядав справу більше року, мав прийняти рішення про скасування незаконного, помилкового та безпідставно виданого судом першої інстанції виконавчого листа протягом встановленого процесуальним законом десятиденного строку, не чекаючи рішення суду апеляційної інстанції про перерозподіл судових витрат, відомості про які з`явилися після спливу встановленого процесуального строку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.
Законність і обґрунтованість судового рішення базується на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, і що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що на підставі рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02.03.2018 по справі ЄУ № 420/799/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ набутого майна 30.09.2019 Новопсковським районним судом Луганської області виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору у сумі 800 грн.
Відповідно до постанови № 60188571 від 02.10.2019 на виконання вищевказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження.
Заявник ОСОБА_1 08.11.2019 звернувся до Луганського апеляційного суду з заявою про встановлення розміру судових витрат, в якій просив постановити ухвалу щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, зупинити стягнення за виконавчим листом ЄУ № 420/799/17 від 30.09.2019 до вирішення питання щодо нового розподілу судових витрат, зупинити провадження за заявою щодо нового розподілу судових витрат до повернення справи з Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.
Згідно додаткового рішення Луганського апеляційного суду від 29.09.2020 заяву ОСОБА_1 про ухвалення судового рішення щодо судових витрат задоволено. Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02.03.2018 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору у сумі 800 грн. скасовано, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 80 грн. Додаткове рішення набрало законної сили 29 вересня 2020 року.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ч.1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (в редакції ЗУ від 03 жовтня 2017 № 2147-УШ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.
В силу ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
З наведених положень законодавства випливає, що підставою для виконання судових рішень є виконавчі листи.
Відповідно до ст.432 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Як випливає із змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015, наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:
- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);
- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;
- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;
- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;
- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;
- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Під іншими причинами, за роз`ясненнями згаданого узагальнення, слід розуміти випадки, коли в апеляційному чи касаційному порядку або у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.
Завершенням судового захисту є фактичне виконання рішення суду, тому наведеними положеннями Основного Закону України встановлено обов`язковість до виконання судових рішень.
Виняток з цього правила становлять перелічені в статті 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.
Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 та визнаючи виконавчий лист у цивільній справі ЄУ № 420/799/17, виданий 30.09.2019 Новопсковським районним судом Луганської області на виконання рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02.03.2018, таким, що не підлягає виконанню, а саме – у сумі стягнення судового збору 720 грн та поновлюючи стягнення за цим виконавчим листом судового збору у сумі 80 грн, суд вірно виходив із існуючого станом на час ухвалення такого судового рішення додаткового рішення Луганського апеляційного суду від 29.09.2020, яким було скасоване рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02.03.2018 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору у сумі 800 грн та вирішено питання розподілу судових витрат між сторонами і стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 80 грн.
Вказане визнано судом тією підставою, що дає змогу суду у відповідності до вимог ч. 2 ст. 432 ЦПК України визнати вищезазначений виконавчий лист частково недійсним.
Доводи скарги про видачу судом виконавчого листа 30.09.2019, у той час коли справа перебувала в Луганському апеляційному суді, не свідчать про незаконність видачі виконавчого листа, адже на той момент рішення суду було таким, що набрало законної сили, воно було наявним в Єдиному державному реєстрі судових рішень та в системі Д-3 суду, додаткове рішення було оприлюднено лише 02.10.2019, тому підстави для відмови у видачі виконавчого листа станом на 30.09.2010 були відсутні.
Перебування на розгляді Луганського апеляційного суду питання про розподіл судових витрат з урахуванням того, що рішення суду було змінено, не зупиняло виконання рішення суду, яке набрало законної сили, і також не було підставою для невидачі виконавчого листа.
Довід скарги про те, що боржник не отримував ні повідомлення суду, ні заяви стягувача про видачу виконавчого листа в даній справі, а процедура видачі виконавчого листа мала відбутися за правилами попередньої редакції ЦПК України з вирішенням питання в судовому засіданні за участю учасників справи, що унеможливило б видачу судом виконавчого листа, який не підлягає виконанню, є помилковими з огляду на те, що застосуванню підлягає процесуальний закон станом на час вчинення відповідної процесуальної дії.
Довід скарги про те, що суд першої інстанції порушив п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції розглядав справу більше року, мав прийняти рішення про скасування незаконного, помилкового та безпідставно виданого судом першої інстанції виконавчого листа протягом встановленого процесуальним законом десятиденного строку, не чекаючи рішення суду апеляційної інстанції про перерозподіл судових витрат, також не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції в силу своїх повноважень не наділений правом змінювати власне рішення в частині розподілу судових витрат.
Що стосується подань скаржника на порушення судом строку розгляду справи, то це не призвело до неправильного вирішення процесуального питання, пов`язаного з виконанням судового рішення.
Оскільки підставою для видачі виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог іншої сторони залишається рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02 березня 2018 року, змінене постановою Луганського апеляційного суду від 22 березня 2019 року з урахуванням додаткового рішення Луганського апеляційного суду від 29 вересня 2019 року, то відсутні підстави для визнання цього виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в цілому, а застосуванню підлягає принцип процесуальної економії як «розумне пом`якшення процесуальних формальностей та прискорення процесу».
Тому доводи скарги про те, що вказаний виконавчий лист слід визнати таким, що не підлягає виконанню, а видати новий виконавчий лист про стягнення зі скаржника 80 грн судового збору, не заслуговують на увагу.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Тому апеляційна скарга ОСОБА_1 має бути залишена без задоволення, а ухвала Новопсковського районного суду Луганської області від 18 грудня 2020 року - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

                               п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Новопсковського районного суду Луганської області від 18 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови – 25 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді: