ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 р.	Справа № 480/435/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової служби України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, м. Суми, повний текст складено 11.06.20 року по справі № 480/435/20
          за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю "Шанс"  
          до    Державної податкової служби України                
          про зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Шанс" звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової служби України, в якому просить суд зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні, складені Товариством з обмеженою відповідальністю "Шанс": №90 від 20.11.2019, №91 від 21.11.2019, №92 від 21.11.2019, №93 від 22.11.2019, №94 від 22.11.2019, №95 від 23.11.2019 і вважати їх прийнятими та зареєстрованими датою направлення - 27.11.2019.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Шанс" задоволено. Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні, складені Товариством з обмеженою відповідальністю "Шанс": №90 від 20.11.2019, №91 від 21.11.2019, №92 від 21.11.2019, №93 від 22.11.2019, №94 від 22.11.2019, №95 від 23.11.2019 і вважати їх прийнятими та зареєстрованими датою направлення - 27.11.2019.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна податкова служба України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року та ухвалити постанову, якою відмовити  позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що податкова накладна та/або розрахунок коригування приймаються до Реєстру у разі дотримання вимог, встановлених п.192.1 ст.192, п.п. 200-1.3, 200-1.9 ст. 200-1, п.п. 201.1, 201.10, 201.16 ст.201 ПК України, а також з урахуванням Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №557 від 06.06.2017 року. Вказує, що податкові накладні №90 від 20.11.2019, №91 від 21.11.2019, №92 від 21.11.2019, №93 від 22.11.2019, №94 від 22.11.2019, №95 від 23.11.2019 підписані посадовою (уповноваженою) особою ТОВ «Шанс» Терещенко Є.В., яка в порушення п.5 розд.ІІІ Порядку №557, після зміни керівника та місцезнаходження не уклала Договір про визнання електронних документів з ГУ ДФС у Сумській області, де б значилась автором і підписувачем електронних документів підприємства. За даних обставин, стверджує, що податкові накладні  не можуть бути зареєстровані, так як автоматизована система не може ідентифікувати підписувача поданих електронних документів від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Шанс". Вважає, що платником не було дотримано законодавчо встановлених вимог щодо належного засвідчення цифровим підписом спірних податкових документів. Посилаючись на правовий висновок, наведений Верховним Судом у постанові від 24.09.2019 року по справі №826/7137/15, зазначає, що наявність укладеного договору про визнання електронних документів між платником та контролюючим органом є обов`язковою передумовою виникнення у платника права подавати податкові документи в електронній формі до органу державної податкової служби, якому кореспондує обов`язок такого органу прийняти відповідні документи. Вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача, що згідно з п.201.10 ст.201 ПК України відсутність факту реєстрації платником податку – продавцем товарів поданих накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідних звітній період.
15.02.2021 року представником позивача Громовим Романом Сергійовичем подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 30.11.2017 року між ТОВ "Шанс" та Чернігівською ОДПІ укладено договір про визнання електронних документів від 30.11.2017 року № 2522001 (реєстраційний номер - 9231748434) (а.с. 9, 10).
ТОВ "Шанс" засобами електронного зв`язку через автоматизовану систему "Єдине вікно подання електронної звітності" складено і направлено на реєстрацію наступні податкові накладні: №90 від 20.11.2019, №91 від 21.11.2019, №92 від 21.11.2019, №93 від 22.11.2019, №94 від 22.11.2019, №95 від 23.11.2019 (а.с. 24-29).
Згідно квитанцій, які надійшли у відповідь, документ не прийнято ДПС України, причина відмови - документ не може бути прийнято - відсутній укладений з платником "31337546" договір про визнання електронних документів, який визначає права та обов`язки сторін в процесі електронного документообігу (зворотній бік, а.с. 24-29).
Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності у податкового органу у спірних правовідносинах підстав для неприйняття направлених позивачем податкових накладних до реєстрації.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
За змістом п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Пунктом 187.1 статті 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до абзацу першого пункту 201.1 статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції. Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом  201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин. Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання. Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року №1246 затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних (далі по тексту - Порядок №1246), який визначає механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до ЄРПН.
Відповідно до п.п. 11-15 Порядку №1246 після накладення електронного цифрового підпису платник податку здійснює шифрування податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі та надсилає їх ДФС за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем з урахуванням вимог Законів України “Про електронний цифровий підпис”, “Про електронні документи та електронний документообіг” та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку. Примірник податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі зберігається у платника податку.
Після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України “Про електронний цифровий підпис”, “Про електронні документи та електронний документообіг” та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.
За результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).
Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДФС.
У квитанції зазначаються дата та час її формування, реквізити податкової накладної та/або розрахунку коригування та результат перевірки. Якщо у податковій накладній та/або розрахунку коригування за результатами проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), виявлено порушення, платнику податку надсилається квитанція про неприйняття податкової накладної та/або розрахунку коригування із зазначенням причини такого неприйняття.
З матеріалів справи встановлено, що причиною неприйняття податкових накладних №90 від 20.11.2019, №91 від 21.11.2019, №92 від 21.11.2019, №93 від 22.11.2019, №94 від 22.11.2019, №95 від 23.11.2019 зазначено відсутність укладеного з платником "31337146" договору про визнання електронних документів, який визначає права та обов`язки сторін в процесі електронного документообігу. 
Так, відповідно до п.п. 20.1.7 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право на отримання від платників податків, платників єдиного внеску та надання у межах, передбачених законом, документів в електронному вигляді.
Статтею 14 Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг” визначено, що електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу. Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.
Положеннями п.49.4 ст.49 ПК України встановлено, що  контролюючим органам забороняється в односторонньому порядку розривати договір про визнання електронних документів.
Загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису визначено Порядком обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 06.06.2017 року №557 (далі по тексту – Порядок №557).
Відповідно до п.1 розд. ІІ Порядку №557 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства та на підставі Договору, що визначає взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу.
Згідно з п.п. 3-5 розд. ІІ Порядку №557 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) автор створює електронні документи у строки та відповідно до порядку, що визначені законодавством для відповідних документів в електронному та паперовому вигляді, із зазначенням всіх обов`язкових реквізитів та з використанням надійного засобу ЕЦП, керуючись цим Порядком, а також Договором (крім фізичних осіб, які не є самозайнятими особами). Обов`язкові реквізити електронних документів визначаються законодавством. Контроль за введенням даних, їх повнотою та достовірністю при створенні електронного документа покладається на його автора. Створення електронного документа завершується накладанням на нього ЕЦП підписувача (підписувачів), електронної печатки (за наявності), як передбачено для аналогічного документа в паперовому вигляді. Після накладання ЕЦП автор здійснює шифрування електронного документа з дотриманням вимог до форматів криптографічних повідомлень, затверджених в установленому законодавством порядку, та надсилає його у форматі (стандарті) засобами телекомунікаційного зв`язку до адресата протягом операційного дня. Автор здійснює надсилання електронних документів з урахуванням встановлених законодавством граничних строків для подання таких документів. 
Відповідно до п.1 розд. ІІІ Порядку №557 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) юридичні особи, самозайняті особи, податкові агенти, контролюючі органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування набувають статусу СЕД з дати укладення Договору, примірну форму якого визначено у додатку 1 до цього Порядку, шляхом приєднання до нього на підставі Заяви про приєднання до Договору у порядку, визначеному цим розділом.
Пунктами 2, 5 розд. ІІІ Порядку № 557 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що автор створює Заяву про приєднання до Договору в електронному вигляді. Усі реквізити Заяви про приєднання до Договору обов`язкові для заповнення. У випадку їх відсутності Заява про приєднання до Договору до розгляду не приймається, формується перша квитанція із зазначенням причини неприйняття та надсилається автору. 
Підписана Заява про приєднання до Договору шифрується з дотриманням вимог до форматів криптографічних повідомлень, затверджених в установленому законодавством порядку, та направляється протягом операційного дня у визначеному форматі (стандарті) засобами телекомунікаційного зв`язку до контролюючого органу за основним місцем обліку автора.
У разі зміни місцезнаходження або місця проживання автора Заяви про приєднання до Договору, внаслідок чого змінюється адміністративно-територіальна одиниця та контролюючий орган, в якому автор перебуває на обліку, та у разі здійснення автором сплати податків і зборів за місцем попередньої реєстрації до кінця поточного бюджетного року Заява про приєднання до Договору направляється до контролюючого органу за попереднім місцезнаходженням (місцем обліку) автора до кінця поточного бюджетного року. В інших випадках - до контролюючого органу за новим (основним) місцезнаходженням автора.
У разі наявності діючого Договору та у разі зміни місцезнаходження або місця проживання автора, внаслідок чого змінюється адміністративно-територіальна одиниця та контролюючий орган, в якому автор перебуває на обліку, Заява про приєднання до Договору до контролюючого органу за новим місцезнаходженням не направляється.
Відповідно до п.п. 15, 16 розд. ІІІ Порядку № 557 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Договір вважається припиненим у день настання однієї з подій, зазначених у пункті 14 цього розділу. У день припинення дії Договору контролюючий орган повідомляє автора про припинення дії Договору (із зазначенням причини) шляхом направлення автоматично сформованого повідомлення про припинення дії Договору на електронну адресу, внесену до облікових даних автора, за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку. На повідомлення про припинення дії Договору накладається електронна печатка контролюючого органу, визначеного відповідно до пункту 5 цього розділу.
Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі по тексту – ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Так, договір може бути розірвано або за згодою сторін, або за рішенням суду, або у випадках, встановлених у самому договорі. 
Законодавством встановлено виключні випадки, які дають право податковому органу розірвати договір в односторонньому порядку, а саме: отримання інформації від АЦСК про завершення строку чинності (або скасування) посиленого сертифіката керівника; отримання інформації з Єдиного державного реєстру про зміну керівника; отримання інформації з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію припинення юридичної особи; наявність в Реєстрі самозайнятих осіб інформації про зняття з обліку самозайнятої особи як платника податків в контролюючому органі; наявність у Державному реєстрі інформації про закриття реєстраційного номера облікової картки платника підписувача Заяви про приєднання до Договору (керівника) у зв`язку зі смертю.
За матеріалами справи, податковий орган посилається на факт припинення дії договору у зв`язку із тим, що Чернігівською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернігівській області відхилено заяву про приєднання від 24.10.2018 року №1, яка була подана до договору про визнання електронних документів від 30.11.2017 року №2522001, оскільки заява подана новим керівником та у зв`язку із зміною місцезнаходження позивача.
Зазначені дії податкового органу були предметом оскарження в рамках справи №480/4038/18, за результатами розгляду якої, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.03.2019 року та постановою Верховного Суду від 11.06.2019 року, дії Чернігівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області щодо розірвання договору про визнання електронних документів від 30.11.2017 року №2522001 (реєстраційний номер - 9231748434), укладеного з ТОВ "Шанс", визнано протиправними.
Отже, у судовому порядку встановлено відсутність підстав для розірвання договору в односторонньому порядку із ТОВ «Шанс».
Також, судом визнані протиправними дії Чернігівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області щодо підстав для розірвання договору про визнання електронних документів, що були вчинені податковим органом після 24.10.2018 року, тобто, з дня направлення новим керівником ТОВ «Шанс» ОСОБА_1 заяви про приєднання від 24.10.2018 року та правомірності не реєстрації податкових накладних, поданих на реєстрацію 05.11.2018 року.
При цьому, судом встановлено, що при відхиленні заяви від 24.10.2018 року №1 зміна керівника не зазначається Чернігівською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернігівській області, як підстава для розірвання договору.  
Крім того, в ході судового розгляду визначено, що податковим органом не повідомлявся позивач про припинення дії договору від 30.11.2017 року із зазначенням причини у день припинення його дії шляхом направлення повідомлення про припинення дії договору на електронну адресу товариства, що передбачено п.4 розд.5 Договору від 30.11.2017 року, та на момент неприйняття для реєстрації податкових накладних.
Підставою неприйняття податкових накладних №90 від 20.11.2019, №91 від 21.11.2019, №92 від 21.11.2019, №93 від 22.11.2019, №94 від 22.11.2019, №95 від 23.11.2019, направлених засобами електронного зв`язку через автоматизовану систему "Єдине вікно подання електронної звітності", стала відсутність укладеного позивачем договору про визнання електронних документів.
Так, зазначені податкові накладні направлені на реєстрацію директором ТОВ “Шанс” ОСОБА_1 , якою попередньо 24.10.2018 року надіслано заяву про приєднання до договору про визнання електронних документів від 30.11.2017 року № 2522001, та, відповідно, яка мала повноваження та вчинення таких дій.  
Згідно з квитанцією №2 від 25.10.2018 року заява прийнята ДФС України, як органом, що здійснює прийняття та реєстрацію податкових накладних.
Таким чином, підстави для неприйняття податкових накладних у зв`язку зі зміною керівника у даному випадку відсутні.
Також, беручи до уваги висновки Сумського окружного адміністративного суду, викладені у справі №480/4038/18, стосовно відсутності у податкового органу підстав для одностороннього розірвання договору про визнання електронної звітності від 30.11.2017 року №2522001, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованого неприйняття ДПС України до реєстрації податкових накладних позивача.
За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованою позовну вимогу щодо зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати податкові накладні, складені ТОВ "Шанс".
Визначаючи дату реєстрації спірних податкових накладних, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п.19 Порядку №1246 податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій: прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування; набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення); неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.
Згідно з п.20 Порядку №1246 у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.
За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе зобов`язати відповідача  зареєструвати податкові накладні, складені ТОВ "Шанс" та вважати їх прийнятими та зареєстрованими датою направлення – 27.11.2019 року.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 24.09.2019 року по справі №826/7137/15, за яким наявність укладеного договору про визнання електронних документів між платником та контролюючим органом є обов`язковою передумовою виникнення у платника права подавати податкові документи в електронній формі до органу державної податкової служби, оскільки правових підстав для розірвання договору від 30.11.2017 року №2522001 станом на день направлення спірних податкових накладних не існувало, фактично договір повинен діяти. Більш того податковий орган повинен був відновити його дію з урахування рішення суду у справі №480/4038/18.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що згідно з п.201.10 ст.201 ПК України відсутність факту реєстрації платником податку – продавцем товарів поданих накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідних звітній період, то колегія суддів зазначає, що дані доводи не впливають на вирішення даної справи з урахуванням викладених вище висновків суду.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).  
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують. Крім того, доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені відповідачем у відзиві на позов та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.
Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року по справі № 480/435/20  залишити без змін.
 . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  22.02.2021 року