ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 лютого 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/5198/20	

головуючий суддя І інстанції – Лазаренко М.С.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.09.2020 року в адміністративній справі №280/5198/20 за позовом   ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1  про визнання протиправними дій та  зобов`язання вчинити певні дії,-  

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен календарний рік, за 21 рік;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен календарний рік, а саме за 21 рік, з урахуванням різниці суми, що вже була виплачена.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,   ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що оскільки на момент звільнення 24.03.2020 року, останній мав вислугу більше 10 років та не отримував раніше одноразову грошову допомогу при звільненні, то має право на врахування 21 року вислуги до розрахунку одноразової грошової допомоги.
Військовою частиною НОМЕР_1 було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів  вважає, що   апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 91 від 24.03.2020 позивача, ОСОБА_1 , було звільнено у запас у зв`язку з закінченням строку контракту. В наказі зазначено, що необхідно виплатити грошову допомогу у разі звільнення у розмірі 50% посадового окладу за кожен календарний рік, за 21 рік.
25.05.2020 року помічник командира з фінансово-економічної роботи - начальник ФЕС військової частини НОМЕР_1 надав рапорт з проханням внести зміни до наказу командира військової частин НОМЕР_1 від 24.03.2020 року № 91 в частині, виплати грошової допомоги у разі звільнення у розмірі 50% посадового окладу за кожен календарний рік, а саме замінити фразу «за 21 рік» на «за 3 роки».
Згідно витягу з наказу від 18.05.2020 № 146 (по стройовій частині) такі зміни були внесені. Відповідно до цього наказу, ОСОБА_1 була виплачена грошова допомога при звільненні у розмірі 50% посадового окладу за кожен календарний рік за 3 роки.
26.05.2020 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про донарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 10.06.2020 № 2/3524 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви із посиланням на те, що при повторному звільненні з військової служби попередній період роботи ( з 03.07.1989 року по 25.12.2008 року) не враховується для розрахунку одноразової грошової допомоги.
Не погодившись з обґрунтованістю наведених доводів, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що останні є необґрунтованими та не доведеними.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначений Порядком призначення і виплати грошової допомоги військовослужбовцям, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (далі – Порядок № 393).
Згідно з абзацом 6 пункту 10 Порядку № 393, особам, які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується.
Так, абзацом 7 пункту 10 Порядку № 393 передбачено, що особам, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.
Зі змісту наведених правових приписів вбачається, що  у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
При цьому, обов`язковою умовою для такої виплати є наявність у військовослужбовця вислуги 10 років і більше з дня його останнього зарахування на службу, оскільки саме від наявності вислуги у зазначеній кількості років та підстав звільнення військовослужбовця залежить розмір одноразової грошової допомоги, яка підлягає до виплати при повторному звільненні зі служби.
Водночас, повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби. 
Як свідчать встановлені обставини справи, наказом командира ЖДБ № 93 від 14.12.1995, ОСОБА_1 було достроково звільнено з військової служби на підставі п. «г» ч. 2 ст. 49 Закону Російської Федерації «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з невідповідністю вимогам, встановленим Законом для військовослужбовців.
В подальшому, наказом УМВС України в Херсонській області від 25.12.2008 №199 о/с позивача було звільнено за ст. 66 (за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу ОВС).
Таким чином, при повторному звільнені з військової служби, попередній період служби позивача (з 03.07.1989 по 25.12.2008) не підлягає врахуванню для розрахунку одноразової грошової допомоги.
Що стосується посилань позивача на те, що останній не набув права на отримання одноразової грошової допомоги при попередніх звільненнях, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що факт ненабуття позивачем права на отримання грошової допомоги при попередньому звільнені не може надавати останньому право на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби з урахуванням наявної за попередні роки вислуги років, оскільки попереднє звільнення позивача пов`язане зі службовою невідповідністю. Вказана обставина взагалі виключала можливість отримання позивачем одноразової допомоги при попередньому звільненні.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.10.2018 року по справі № 552/4468/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупості, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції відносно необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311 ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.09.2020 року в адміністративній справі №280/5198/20 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за виключенням наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко