Справа № 352/1395/20 
Провадження № 22-ц/4808/433/21 
Головуючий у 1 інстанції Гриньків Д. В. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого  (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів                                              Бойчука І.В., Василишин Л.В., 
секретаря                                        Пацаган В.В.
з участю  представника апелянта Івано-Франківської обласної прокуратури Гоголя В.В., позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,   
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури в особі Тисменицької міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в особі Тисменицького  ВП ГУНП в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями і бездіяльністю, за апеляційною скаргою керівника Івано-Франківської обласної прокуратури на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про призначення експертизи, постановлену суддею Гриньків Д.В. 21 січня 2021 року у місті Івано-Франківськ Івано-Франківської області,   
                                                     в с т а н о в и в :
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Івано-Франківської обласної прокуратури в особі Тисменицької міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в особі Тисменицького  ВП ГУНП в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями і бездіяльністю (а.с.1-16, том 1).
03.12.2020 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про призначення по даній справі економічної експертизи, посилаючись на те, що з моменту відкриття досудового кримінального провадження за № 12015090250000218 від 25.04.2015 року органами досудового слідства порушено вимоги чинного законодавства і не вчинено жодної слідчо-розшукової дії, а саме не проведено почеркознавчої експертизи підписів, виконаних у дорученнях довіреним особам власниками майнових сертифікатів для участі у зборах пайовиків; не проведено огляд місця подій, опис майна, та не накладено на нього арешт, не витребувано його із незаконного володіння третіх осіб, не проведені відповідні експертизи, в тому числі економічна. З метою встановлення фактичної шкоди, нанесеної ТзОВ АПФ "Іскра" органами досудового провадження ГУ НП України в особі Тисменицького  ВП ГУНП в Івано-Франківській області та Івано-Франківської обласної прокуратури в особі Тисменицької міської прокуратури в процесі досудового кримінального провадження №12015090250000218 від 25.04.2015 року, просив призначити судову економічну експертизу (а.с.66, том 3).
Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2021 року клопотання позивача ОСОБА_1 задоволено частково. Призначено у справі судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: який розмір основних показників (ліквідності, платоспроможності, прибутковості) фінансово-господарського стану ТзОВ АПФ «Іскра» станом на 24.05.2015 та на момент проведення експертизи?
Проведення експертизи доручено експертам  Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Зупинено провадження на час проведення експертизи (а.с.76-78, том 3).
Не погодившись з ухвалою суду Івано-Франківською обласною прокуратурою подано апеляційну скаргу, у якій зазначено, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд допустив неправильне застосування норм процесуального права. 
Зазначив, що питання, яке поставлено судом на вирішення судової економічної експертизи, не стосується предмета доказування в даній справі та не має значення для її правильного вирішення. У позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути з державних органів шкоду (моральну та матеріальну) в розмірі 300 000 000 грн, що, на його думку, заподіяна протиправними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури. Настання вказаної шкоди позивач пов`язує із заподіянням шкоди підприємству ТзОВ АПФ "Іскра" в результаті вчинення встановленими слідством особами злочину, передбаченого  ч.3 ст.185 КК України. Предметом оскарження, на думку позивача, є неправомірні дії відповідачів, які полягають у неналежному проведенні розслідування у кримінальному провадженні №12015090250000218 щодо вчинення крадіжки майна товариства. 
Апелянт вказує, що у такий спосіб ОСОБА_1 намагається стягнути із органів дізнання, досудового слідства та прокуратури матеріальну шкоду, заподіяну в результаті вчинення злочину. Тобто, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд відійшов від предмета позову та самостійно змінює предмет доказування, призначаючи судову економічну експертизу.
На думку апелянта, виняткових обставин, які б дозволили поза межами кримінального провадження визначити суму матеріальних збитків, заподіяних ТзОВ АПФ "Іскра" шляхом встановлення розміру основних показників (ліквідності, платоспроможності, прибутковості) фінансово-господарського стану товариства  станом на 24.05.2015 року та на момент проведення експертизи, судом в оскаржуваній ухвалі не наведено. З`ясувати розмір збитків, факт їх заподіяння та відомості про осіб, які ці збитки заподіяли в результаті вчинення кримінального правопорушення, можна виключно в порядку, встановленому КПК України. З урахуванням наведеного, сформульовані в оскаржуваній ухвалі суду питання належать до питань, які вирішуються в рамках кримінального провадження, а не в  даній цивільній справі.
Крім того, поза увагою суду залишився той факт, що експертиза призначається у випадку, коли сторонами відповідних висновків експертів не надано. Водночас, суд не з`ясував, чому ОСОБА_1 не проведено економічної експертизи основних показників станом на 24.05.2015 року та на момент звернення до суду із даним позовом. Позивач не довів суду, що через ряд причин сам не зміг провести такої експертизи та не зазначив причин, які йому перешкоджали отримати вказані докази на стадії підготовки позову до суду.
За наведених підстав, просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Стягнути з позивача на їх  користь судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги (а.с.82-86, том 3). 
Позивачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначено, що клопотання про призначення експертизи ним заявлено для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, в межах позовних вимог та для його вирішення необхідні спеціальні знання. У своєму відзиві на позовну заяву апелянт звертає увагу, зокрема, на відсутність документальних доказів на підтвердження розміру спричинених позивачу збитків та моральної шкоди. Тому вважає безпідставним посилання відповідача в апеляційній скарзі на безпідставність призначення експертизи, оскільки саме таким способом позивач реалізовує свої процесуальні права на подання доказів. Безпідставними є посилання апелянта, що позивач міг самостійно провести експертизу, оскільки це є правом особи, а не обов`язком. Також безпідставними є посилання на те, що внаслідок зупинення провадження судом затягується розгляд справи. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
У судове засідання не з`явилися представники відповідачів ГУ НП України в особі Тисменицького  ВП ГУНП в Івано-Франківській області та Державної казначейської служби України, про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції. 
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому колегія суддів розглянула справу за  їх відсутності.
Вислухавши пояснення представника апелянта Івано-Франківської обласної прокуратури Гоголя В.В., позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Із матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до з позовом до Івано-Франківської обласної прокуратури в особі Тисменицької міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в особі Тисменицького  ВП ГУНП в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями і бездіяльністю.
03.12.2020 року позивачем подано заяву про призначення економічної експертизи, на вирішення якої просив поставити питання, вказані в клопотанні.
Підставою для призначення експертизи є те, що в будь-який інший спосіб не можливо з`ясувати фактичну шкоду, нанесену ТзОВ АПФ "Іскра" органами досудового провадження ГУ НП України в особі Тисменицького  ВП ГУНП в Івано-Франківській області та Івано-Франківської обласної прокуратури в особі Тисменицької міської прокуратури в процесі досудового кримінального провадження №12015090250000218 від 25.04.2015 року, тому є потреба у спеціальних знаннях, а отже і в призначенні та проведенні даної експертизи.
Задовольняючи заяву про призначення експертизи, суд першої інстанції виходив з положень статті 103,105 та 252 ЦПК України, зазначивши, що на вирішення експерту слід поставити питання стосовно розміру основних показників (ліквідності, платоспроможності, прибутковості) фінансово-господарського стану ТзОВ АПФ «Іскра» станом на 24.05.2015 та на момент проведення експертизи, так як з`ясування даних обставин має значення для справи. В задоволенні клопотання в частині поставлення на вирішення питання про те, чи мають показники фінансово-економічного стану підприємства ознаки доведення до банкрутства, слід відмовити, оскільки останнє виходить за межі спеціальних знань експерта.
Призначення експертизи по справі забезпечує стороні можливість подання доказів, а висновок суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального права та не суперечить завданням цивільного судочинства з огляду на таке.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За приписами положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд  і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Частиною 1 статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судові процедури повинні бути справедливими, особа безпідставно не може бути позбавлена права на забезпечення судом доказів, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Одними з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Аналізуючи зміст положень статті 1176 ЦК Україні, зокрема і частини 6 зазначеної статті, статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів, досудового розслідування, прокуратури і суду», суд дійшов правильного висновку, що доказуванню підлягають наявність матеріальної та моральної шкоди і її розмір.
Предметом доказування в межах цивільної справи є обставини, пов`язані з наявністю/відсутністю факту спричинення позивачу моральної та матеріальної шкоди внаслідок бездіяльності органами досудового слідства щодо вчинення слідчо-розшукових дій, в результаті яких, на думку позивача, було зруйновано та пограбовано майновий комплекс  ТзОВ АПФ «Іскра», виробництво зупинене, а демонтоване і вилучене із господарства товариства обладнання вкрадене, та розмір можливої грошової компенсації для відшкодування такої шкоди, що є оціночним поняттям, але їх детальне дослідження можливе лише шляхом вирішення питань, які потребують спеціальних знань, що у свою чергу сприятиме повноті, всебічності та об`єктивності вирішення спору.
Доводи апелянта про те, що позивач посилається на норми матеріального права, які не підлягають застосуванню до даних правовідносин, при вирішенні питання про призначення експертизи апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки це питання вирішується судом під час ухвалення рішення по суті спору. 
Європейський Суд з прав людини визнав порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у випадках, коли національні суди ухвалювали рішення, коли було відмовлено у можливості представити певні докази (справа Мантованеллі проти Франції 1997 рік), зокрема, висновки експертів (справа Бьоніш проти Австрії (п. 32 рішення від 06 травня 1985 року).
Ключовим у принципі рівних можливостей є те, що суди мають довести готовність забезпечувати ефективне здійснення прав, гарантованих у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У разі відмови у задоволенні заяви про призначення експертизи у зв`язку із ненаданням висновків експертів на замовлення сторони або через причину пропуску стадії судового процесу (підготовчого судового засідання), коли така експертиза необхідна для вирішення спору по суті, слід розцінювати як надмірний формалізм, який призведе до порушення прав учасників судового процесу. 
Виходячи із предмету спору, а також з огляду на положення ст. 81 ЦПК України, з метою забезпечення виконання позивачем свого процесуального обов`язку з доведення обставин, на які позивач посилається як підставу своїх вимог, а також виконання завдання цивільного судочинства щодо забезпечення прав сторін і вирішення спору по суті, суд дійшов правильного висновку про задоволення клопотання щодо призначення по справі судової економічної експертизи.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали суду. Призначення експертизи не порушує права відповідача, так як є способом доведення своїх вимог та заперечень учасниками справи.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про призначення судової економічної експертизи в даній справі постановлена з додержанням вимог закону, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.374,375, 381-384 ЦПК України, суд
                                                 п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу керівника Івано-Франківської обласної прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про призначення експертизи від 21 січня 2021 року  – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                               І.О. Максюта
Судді:                                                                                                           І.В. Бойчук
                                                                                                                      Л.В.Василишин
Повний текст постанови складено 19 березня 2021 року.