Дата документу 16.02.2021 Справа № 937/4544/20

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
16 лютого 2021 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 937/4544/20
Провадження №22-ц/807/938/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Мелітопольского міського нотаріального округу Чудська Оксана Олегівна, про визнання основного зобов`язання виконаним та припинення договору іпотеки (про захист прав споживача), 

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, який востаннє уточнено у листопаді 2020 року, до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Мелітопольского міського нотаріального округу Чудська О.О., про визнання основного зобов`язання виконаним та припинення договору іпотеки (про захист прав споживача).
В обґрунтування позову зазначали, що 09 жовтня 2012 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 44/50-1664/2012, згідно якого останній одержав від позивача кредит в сумі 80 000, 00 грн. та зобов`язався повернути його і сплатити проценти за його користування в сумі, строку та на умовах, передбачених кредитним договором.
Також, 09 жовтня 2012 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки б/н, посвідчений 09 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Мелітопольского міського нотаріального округу Чудською О.О. за р.н. 3858, відповідно до якого в іпотеку передано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору за ним виникла заборгованість в сумі 66 463, 23 грн.: 63 610, 23 грн. – за кредитом, 2853, 00 грн. – за відсотками. Вказану суму боргу було стягнуто за рішенням суду у повному обсязі.
В добровільному порядку суму боргу було сплачено на користь банку безпосередньо ОСОБА_1 . 
Вказані обставини підтверджуються оригіналами квитанцій, а також ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню в зв`язку із відсутністю обов`язків боржника та виконанням боргу.
Відповідач, отримавши кошти за рішенням суду у повному обсязі, пред`явив до виконання листи і фактично повторно намагався стягнути борг.
Ураховуючи викладене, просять суд визнати припиненими зобов`язання і правовідносини, що випливають з Кредитного Договору № 44/50-1664/2012 від 09 жовтня 2012 року, що укладений між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»; визнати припиненим Іпотечний договір, укладений між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», посвідчений 09 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Мелітопольского міського нотаріального округу Чудською О.О. за р.н. 3858.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2020 позов задоволено.
Визнано припиненими зобов`язання і правовідносини, що випливають з Кредитного договору № 44/50-1664/2012 від 09.10.2012 р., що укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк».
Визнано припиненим Іпотечний договір, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк» посвідчений 09 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською Оксаною Олегівною за реєстровим номером 3858, та застосувано відповідні наслідки припинення.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплаченого ними судового збору в розмірі 840, 80 грн., пропорційно по 420, 40 гривень кожному.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення Мелітопольського районного суду в справі № 320/1304/16, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором з позивачів, було виконано не добровільно, а лише після відкриття виконавчого провадження протягом двох років, а відтак з простроченням виконання рішення суду. Відповідно до квитанцій, грошові кошти сплачувались заявниками самостійно протягом двох років на рахунок АТ «Альфа-Банк» не в рамках виконавчого провадження, при відсутності заяви про розстрочку виконання рішення, та не є належним та допустимим доказом виконання рішення суду, яке перебувало на примусовому виконанні. Окрім того, призначення платежу в даних квитанціях вказано як «сплата заборгованості за кредитним договором», що не може бути доказом виконання рішення суду. Також зазначає, що при виконанні грошових зобов`язань, що виникли з Кредитного договору, позивач неодноразово допускав прострочення, що надає право відповідачу як кредитору, вимагати від позивача сплати суми заборгованості, збільшеної за рахунок сум, передбачених ст.. 625 ЦК України, за весь час прострочення, які продовжують забезпечуватись іпотекою, а тому визнання її припиненою на час розгляду цієї справи є неможливим.
Учасники справи не скористались своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Представник АТ «Альфа-Банк» направив письмове клопотання, в якому просить розглядати справу за його відсутності, а також задовольнити апеляційну скаргу.
Позивачі та приватний нотаріус Мелітопольского міського нотаріального округу Чудська О.О. до суду апеляційної інстанції не з`явились, повідомлені про місце, дату та час розгляду справи у відповідності до вимог ст..ст. 128 , 130 ЦПК України ( а.с.141-143).
Інтереси позивачів в суді апеляційної інстанції представляє їх уповноважений представник – адвокат Цимбалюк М.Г.
Колегія суддів, ураховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника позивачів – адвоката Цимбалюк М.Г., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що заборгованість за Кредитним договором № 44/50-1664/2012 була у повному обсязі стягнута рішенням Мелітопольского міськрайонного суду Запорізької області в справі № 320/1304/16 та у повному обсязі була погашена, а зобов`язання є виконаним належним чином. Враховуючи припинення зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ «Альфа Банк» за кредитним договором, похідне зобов`язання у вигляді іпотеки за іпотечним договором у позивача ОСОБА_2 перед відповідачем також припинилось.

Колегія суддів погоджуються із вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2012 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Кредитний договір № 44/50-1664/2012, відповідно до п.1 якого Кредитор надає Позичальнику грошові кошти в сумі 80 000, 00 грн. на строк до 08 жовтня 2019 року, зі сплатою процентів за користування Кредитом (а.с. 17-21).

09 жовтня 2012 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець), що діє в якості майнового поручителя ОСОБА_1 , який є позичальником за Кредитним договором № 44/50-1664/2012 від 09 жовтня 2012 року, укладено Іпотечний договір, відповідно до п. 1.1 якого Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в іпотеку Предмет Іпотеки: двохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що забезпечує виконання зобов`язань Позичальника, що витікають з Кредитного договору № 44/50-1664/2012 від 09 жовтня 2012 року (а.с. 22-27).

Згідно з повідомленням про заміну іпотекодержателя № 204961 від 25.07.2014, відповідно до Договору факторингу від 21 липня 2014 року, укладеного між ПАТ «НЕОС БАНК», який є правонаступником ПАТ «БАНК КІПРУ» та ПАТ «Альфа Банк» право вимоги за Кредитним договором № 44/50-1664/2012 від 09 жовтня 2012 відступлене Фактору (а.с. 29).

Частинами першою, другою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом статей 526, 530, 610 та 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати прострочення, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами укладеного між сторонами Кредитного договору № 44/50-1664/2012 погоджено строк його дії - 08 жовтня 2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що 23 лютого 2016 року АТ «Альфа Банк» звернулось до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з вимогою про досудове врегулювання спору, в якій просило достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом та неустойку, зазначивши, що загальна сума заборгованості станом на 04 лютого 2016 року становить 66 463, 23 грн. (а.с. 73-74).

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від15 липня 2016 року в справі № 320/1304/16-ц позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 44/50-1664/2012 від 09.10.2012 року - задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № 44/50-1664/2012 від 09.10.2012 року в розмірі 66 463, 23 грн., яка складається з: 63 610, 23 грн. – за кредитом; 2 853, 00 грн. – по відсотках. Обов`язок стягнення є солідарним з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
Вищевказане рішення суду набрало законної сили.

Отже, звернення банку до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості свідчить про те, що кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом.
Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що дострокове стягнення заборгованості не виключає стягнення процентів, пені та інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення, є безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. відкрито виконавче провадження № 60373493 за виконавчим листом № 320/1304/16-ц, виданим 05 липня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 44/50-1664/2012 від 09.10.2012 року в розмірі 66 463, 23 грн. (а.с. 35).

Ухвалою Мелітопольскього міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2020 року в справі № 320/1304/16-ц заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню – задоволено.
Визнано виконавчі листи, видані 05 липня 2017 року Мелітопольским міськрайонним судом Запорізької області по цивільній справі № 320/1304/16-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 44/50-1664/2012 від 09.10.2012 року – такими, що не підлягають виконанню (а.с. 38-40).

12 травня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 60373493 за виконавчим листом № 320/1304/16-ц, виданим 05 липня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 44/50-1664/2012 від 09.10.2012 року у розмірі 66 463, 23 грн. (а.с. 41-42).

Так, із ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2020 року в справі № 320/1304/16-ц вбачається, що після ухвалення судом заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року в справі №320/1304/16-ц, боржником ОСОБА_1 сплачено на користь ПАТ “Альфа банк” 68489,00 грн., що перевищує суму заборгованості, яка стягнута судовим рішенням.
Сплата вказаної суми коштів підтверджується квитанціями №29652 від 05.08.2016 р. на суму 2025 грн.; №27500 від 03.07.2018 р. на суму 5000 грн; №1104713 від 06.08.2018 р. на суму 3000 грн; №12693 від 05.09.2018 р. на суму 3000 грн; №11968 від 06.11.2018 р. на суму 3000 грн; №157327 від 07.12.2018 р. на суму 3000 грн;№4694914 від 03.01.2019 р. на суму 15000 грн.; №2886638 від 31.01.2019 р. на суму 34464 грн, оригінали яких надано для огляду суду.

Ухвала Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області справі від 17 березня 2020 року в справі № 320/1304/16-ц набрала законної сили, в апеляційному порядку не оскаржувалась.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) вказано, що преюдиціальність – обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду – на їх дослідження і оцінку.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заборгованість за кредитним договором № 44/50-1664/2012 від 09 жовтня 2012 року у розмірі 66 463, 23 грн. погашена.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не надав доказів наявності невиконаних зобов`язань за кредитним договором № 44/50-1664/2012 від 09 жовтня 2012 року.

Посилання АТ «Альфа-Банк» на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін договору, оскільки у боржника наявна кредитна заборгованість у зв`язку із тривалим невиконанням такого судового рішення – безпідставні, оскільки судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 та поручителів кредитної заборгованості виконане в повному обсязі, у зв`язку із чим зобов`язання є припиненим. 
Свого права на стягнення платежів на підставі частини другої статті 625 ЦК України кредитор не реалізував, оскільки з такими вимогами до позичальника не звертався.
На час перегляду судового рішення в апеляційному порядку такі відомості відсутні.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека визначена як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотека відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

При цьому основним зобов`язанням є зобов`язання боржника за договором позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також інше зобов`язання, що виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене  іпотекою.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;  реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;  набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;  визнання іпотечного договору недійсним;  знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;  з інших підстав, передбачених цим Законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених рішенням суду у справі № 320/1304/16-ц про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 44/50-1664/2012 від 09 жовтня 2012 року: погашення боржником основного боргу, нарахованих процентів за користування ним, іпотека за Іпотечним договором від 09 жовтня 2012 року припинилась у зв`язку із припиненням основного зобов`язання, виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Інших належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. 

Посилання в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду є безпідставними та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції, оскільки вони викладені за інших обставин справи.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2020 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 лютого 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова