Справа № 442/4326/20                                Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П. 
Провадження № 22-ц/811/2402/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 16

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       23 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
                        секретаря Жукровської Х.І.
з участю прокурора Сеніва О.П., представника відповідача Щербан Н.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 липня 2020 року в складі судді Хомика А.П. у справі за позовом виконувача обов`язків керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області до Дрогобицької міської ради Львівської області, Комунального підприємства «Управитель» «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсними рішень Дрогобицької міської ради, договорів оренди та суборенди земельної ділянки, повернення земельної ділянки,-
встановила:
У липні 2020 року виконувач обов`язків керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області звернувся до суду з позовом до Дрогобицької міської ради Львівської області, КП «Управитель» «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсними рішень Дрогобицької міської ради, договорів оренди та суборенди земельної ділянки та повернення земельної ділянки.
Просив визнати недійсним рішення Дрогобицької міської ради Львівське області №1041 від 28.12.2017 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під об`єктом нерухомого майна»; визнати недійсним пункт 7 рішення Дрогобицької міської рад Львівської області №1072 від 06.02.2018 «Про затвердження матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості земельних ділянок»; визнати недійсним договір оренди від 14.02.2018 земельної ділянки площею 4061 кв.м. на АДРЕСА_1 (кадастровий номер 4610600000:01:002:0291), укладений між Дрогобицькою міською радою та КП «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради; визнати недійсним рішення Дрогобицької міської ради Львівське області № 1121 від 06.03.2018 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по зміні її цільового призначення», визнати недійсними пункти 1,2,3,4 рішення Дрогобицької міською ради Львівської області №1144 від 29.03.2018 «Про затвердження проекту землеустрою, припинення права постійного користування та надання в оренду з правом суборенди», визнати недійсним рішення Дрогобицької міської ради Львівської ради №1156 від 12.04.2018 «Про надання дозволу КП «ЖЕО» на передачу земельної ділянки в суборенду», визнати недійсним договір суборенди від 13.04.2018 земельної ділянки площею 4061 кв.м. на АДРЕСА_1 (кадастровий номер 4610600000:01:002:0291), укладений між КП «Житлово-експлуатації об`єднання» Дрогобицької міської ради та ОСОБА_1 ; застосувати наслідки недійсності правочину, повернувши земельну ділянку площею 4061 кв.м. на АДРЕСА_1 (кадастровий номер 4610600000:01:002:0291) у володіння та розпорядження територіальної громади м.Дрогобича в особі Дрогобицької міської ради Львівської області.
17 липня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області відкрив провадження у даній справі. 
30.07.2020 заступник керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно (земельну ділянки площею 4061 кв.м. на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4610600000:01:002:0291, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1487790646106), що перебуває у комунальній власності та передана в суборенду, а також заборону відповідачам та третім особам проведення будівельних робіт на земельній ділянці, землевпорядних робіт, та вчинення будь-яких реєстраційних дій на нерухоме майно, що знаходиться на земельній ділянці.
Заяву обґрунтовує тим, що у ході здійснення представницької діяльності встановлено, що на спірній земельній ділянці згідно дозволів на виконання будівельних робіт від 27.09.2018, 31.10.2018, 20.11.2018 розпочато та ведеться будівництво багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . Будівництво чотирьохповерхового житлового будинку з вбудованими торгово–офісними приміщеннями не розпочато. Згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вказані багатоквартирні житлові будинки № 1 та № 2 не зареєстровано. Прокуратура вважає, що внаслідок дій з боку відповідача 3, спрямованих на забудову спірної земельної ділянки і її можливого подальшого відчуження на користь фізичних чи юридичних осіб, може бути істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення, що призведе до не ефективного захисту та поновлення прав територіальної громади, порушених унаслідок незаконного вибуття з її власності земельної ділянки.
Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 липня 2020 року у заяві про забезпечення позову у цивільній справі за позовом заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області до Дрогобицької міської ради Львівської області, Комунального підприємства «Управитель» «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсними рішень Дрогобицької міської ради, договорів оренди та суборенди земельної ділянки та повернення земельної ділянки – відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив керівник Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області, з такою не погоджується, вважає незаконною та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційні скарзі зазначає, що перевірками встановлено факт будівництва на спірній земельній ділянці багатоквартирного будинку, тому дії щодо введення в експлуатацію та реєстрації права власності на відповідний об`єкт можуть вплинути на можливість виконання рішення суду, а відтак поновлення прав територіальної громади м. Дрогобича.
Покликаючись на практику Європейського суду з прав людини зазначає, що невжиття вказаних прокурором заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті і набрання рішенням законної сили, може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав та інтересів, за захистом яких звернувся прокурор.
Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 липня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
У супровідному листі від 15.03.2021 відповідач ОСОБА_1 повідомила суд про те, що станом на вказану дату багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_4 та багатоквартирний будинок АДРЕСА_3 за вказаною адресою прийняті в експлуатацію, на підтвердження цього надала копію Сертифікату ЛВ 122210224568, виданого відділом Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Дрогобицької міської ради 01 березня 2021 року на підставі Акта готовності об`єкта до експлуатації від 23 лютого 2021 року та Сертифікату ЛВ 122210224340 виданого відділом Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Дрогобицької міської ради 26 лютого 2021 року на підставі Акта готовності об`єкта до експлуатації від 23 лютого 2021 року, які просила долучити до матеріалів справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Сеніва О.П. на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника  ОСОБА_2  на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що вид забезпечення позову, про який просить прокурор, не може бути розглянутий в межах поданого позову, виходить за межі спору, який виник між сторонами, є неспівмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки в разі задоволення позову, відповідне рішення суду не передбачатиме вчинення будь-яких дій щодо його виконання, а буде встановлювати лише певний факт.
Крім цього, суд зазначив, що ведення будівництва на спірній земельній ділянці вже було предметом перевірки Відділу ДАБК виконкому Дрогобицької міської ради.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке. 
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).
З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вінзвернувся або має намір звернутися до суду.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно з п. 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.
Колегія суддів звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову. 
Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.
Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. 
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. 
Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області до Дрогобицької міської ради Львівської області, Комунального підприємства «Управитель» «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсними рішень Дрогобицької міської ради, договорів оренди, та суборенди земельної ділянки та повернення земельної ділянки.
Тобто позовні вимоги є немайновими, при цьому фактично стосуються земельної ділянки, як нерухомого майна.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за номером: 215767551 від 10.07.2020, земельна ділянка на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4610600000:01:002:0291, площею 0,4061, цільове призначення для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, 17.04.2018 зареєстрована за ОСОБА_1 , вид зареєстрованого речового права – право суборенди земельної ділянки, підстава - договір суборенди з КП «ЖЕО» строком на 4 роки 6 місяців (а.с. 83-85).
Враховуючи те, що між сторонами дійсно виник спір щодо законності надання в оренду та суборенду земельної ділянки комунальної власності, при цьому під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, колегія суддів приходить переконання, що висновок суду про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на земельну ділянку є помилковим, оскільки забезпечення позову у такому виді, як процесуальний захід, покликаний та зможе забезпечити ефективний захист прав та законних інтересів позивача, з врахуванням відносин, які склалися.   
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Таким чином, обраний спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на відповідне майно є підставним та співмірним із заявленими позовними вимогами, а висновки місцевого суду в цій частині є помилковими, оскільки можливе рішення суду про задоволення позовних вимог буде підставою для повернення земельної ділянки.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вразі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питанням скасування заходів забезпечення позову.
В свою чергу, як встановлено судом першої інстанції, до заяви про забезпечення позову додано дозволи на виконання будівельних робіт на ім`я ОСОБА_1 від 31.10.2018 за №ЛВ112183041872 та від 20.11.2018 за № ЛВ112183240698, видані відділом ДАБК виконкому Дрогобицької міської ради, що стосуються вищевказаної земельної ділянки.
Також, відділ ДАБК виконкому Дрогобицької міської ради провів перевірку з 26.12.2019 по 09.01.2020 вказаної земельної ділянки, за результатами якої був складений акт, протоколи і приписи про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та 16.01.2020 винесено постанови у справі про адміністративне правопорушення. 
Перевірками № 13/20 від 20.01.2020 та № 16/20 від 06.02.2020 встановлено виконання приписів.
Разом з тим, при зверненні до суду із вказаним позовом позивач не оскаржує дозволи на виконання будівельних робіт, відтак правильним є висновок суду першої інстанції про те, що забезпечення позову шляхом заборони відповідачам та третім особам проведення будівельних робіт на земельній ділянці, землевпорядних робіт, та вчинення будь-яких реєстраційних дій на нерухоме майно, виходить за межі спору, який виник між сторонами, відповідно є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, відтак ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні таких вимог необхідно залишити без змін.
Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області – задовольнити частково.
Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні заяви заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку – скасувати.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким накласти арешт на земельну ділянку площею 4061 кв.м. на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4610600000:01:002:0291, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1487790646106.
Врешті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Стягувач: Дрогобицька місцева прокуратура Львівської області (місцезнаходження 82100, Львівська область, місто Дрогобич, вул. Т. Шевченка, 29).
Боржник: Дрогобицька міська рада Львівської області (місцезнаходження 82100, Львівська область, місто Дорогобич, площа Ринок, 1, код ЄДРПОУ 04055972).
Боржник: Комунальне підприємство «Управитель» «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради (місцезнаходження 82100, Львівська область, місто Дрогобич, вул. Індустріальна, 4, код ЄДРПОУ 20790524).
Боржник: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання 82455, Львівська область, Стрийський район, с. Нижня Стинава, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).
Повний текст постанови складений 25 березня 2021 року.
Головуючий:                                                                                      А.В. Ніткевич   
Судді:                                                                                          С.М. Бойко
                                                                                                                        
С.М. Копняк