10.02.21
22-ц/812/37/21Провадження №22-ц/812/37/21         

 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого судді –Бондаренко Т.З.,
суддів- Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,
із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,
за участі: представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника відповідачів ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №485/481/20 за  апеляційною  скаргою 
представника позивача ОСОБА_4 –
ОСОБА_2 
на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Квєтки І.А. в приміщенні того ж суду, за позовом 
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_8 , про стягнення боргу за розпискою,

В С Т А Н О В И В:

 
       У квітні 2020 року  ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який було уточнено до  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення боргу за розпискою.
Позивач зазначав, що 16 грудня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за гарантії ОСОБА_7 , взяли в борг в його матері ОСОБА_9 60800 доларів США строком до 01 червня 2015 року, що підтверджується письмовою розпискою. Під заставу відповідачі залишили договір купівлі-продажу та технічний паспорт на нежитлову будівлю АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла. Єдиним спадкоємцем вказаних грошей є позивач, який прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. ОСОБА_8 на кошти не претендує. Позивачем неодноразово після смерті матері пред`являлися претензії до відповідачів щодо повернення боргу, на що останні борг визнали, написавши іншу розписку від 18 жовтня 2017 року про повернення боргу до 05 вересня 2018 року. Зокрема, 23 жовтня 2015 року ОСОБА_5 повернуто 10000 доларів США, датою повернення залишку боргу за домовленістю визначено до 30 липня 2016 року, у розписці відповідачами помилково зазначена дата повернення боргу як 30 липня 2015 року. 23 грудня 2016 року відповідачами повернуто частину боргу у сумі 6000 доларів США та визначено, що станом на зазначену дату сума боргу складає 44000 доларів США із 50000 доларів США та строк її повернення до 23 грудня 2019 року, при цьому дата наступної зустрічі з повернення боргу визначена на 23 червня 2017 року.
Наступна частина боргу повернута була лише 18 жовтня 2017 року у сумі 4000 доларів США та визначено, що залишок складає 40000 доларів США, дата наступної зустрічі 05 вересня 2018 року. Після смерті матері відповідачі припинили повернення боргу, на дзвінки не відповідають та ухиляються від виконання зобов`язання з повернення боргу.
Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку 40 000 доларів США основного боргу, що еквівалентно 1 083 200,00грн. та 1900 доларів США, що еквівалентно 51452,00грн. - 3% річних за період з 06 серпня 2018 року по 05 березня 2020 року, а усього стягнути 41900 доларів США, що еквівалентно 1 134 652,00грн., та стягнути солідарно з відповідачів на його користь судовий збір у розмірі по 3714,00грн. з кожного.
Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від     15 вересня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_4 , задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_5 , ,  ОСОБА_6 , на користь  ОСОБА_4 , у солідарному порядку 2500 доларів США, 126,40 доларів 40 центів 3 % річних, та судового збору у розмірі по 355,59 грн. з кожного. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення районного суду мотивовано тим, що позивач успадкував борг, який виник перед його матір`ю ОСОБА_9 у відповідачів на підставі розписки. Враховуючи, що окрім позивача спадщину також прийняв чоловік спадкодавиці, який просив виділити частку у спадковому майні належну йому як подружжю, то частка позивача становила ј частину боргу, який на час відкриття спадщини становив 50000 доларів США, та з урахуванням 10000 доларів США боргу, який відповідачі повернули, суд стягнув на користь позивача 2500 доларів США та 3% річних. В частині вимог до ОСОБА_7 відмовлено, через те, що з останньою не було укладено договору поруки.
Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідачі не виконали свої боргові зобов`язання, які виникли на підставі боргової розписки та зазначав, що він, є спадкоємцем після смерті його матері ОСОБА_9 . В судовому засіданні він заявляв, що чоловік матері не претендує на вказаний борг, тому він є єдиним кредитором відповідно до розписок, які видані на користь позивача. ОСОБА_7 в розписці зазначалася не тільки, як свідок, а і як гарант боргових зобов`язань, оскільки за законом вона не може бути гарантом, то вона фактично є поручителем. Тому також в солідарному порядку має відповідати по вказаним боргам. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Так, з матеріалів справи, вбачається, що 16 грудня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , при свідку та гаранті ОСОБА_7 , взяли у борг у ОСОБА_9 гроші у сумі 60800 доларів США, які зобов`язалися повернути до 01 червня 2015 року; в рахунок забезпечення позики надали ОСОБА_9 договір купівлі-продажу та технічний паспорт на нежитлову будівлу АДРЕСА_1 про що склали розписку (а.с. 50-53,124).
23 жовтня 2015 року ОСОБА_9 повернуто 10000 доларів США, залишок боргу станом на 23 жовтня 2015 року складає 50000 доларів США, який відповідачі зобов`язалися повернути до 30 липня 2015 року (а.с. 124- зворот).
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві померла ОСОБА_9 про що Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 05 грудня 2016 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 18625 (а.с. 54).
23 грудня 2016 року боржники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повернули 6000 доларів США боргу ОСОБА_4 , позивачу у справі, про що останній видав розписку, в якій також зазначено про залишок боргу у 44000 доларів США зі строком повернення на три роки, із зазначенням дати наступного погашення 23 червня 2017 року (а.с. 127).
Виконуючи взяті на себе зобов`язання за вказаною борговою розпискою, відповідачі 18 жовтня 2017 року передали ОСОБА_4 чергову суму боргу в розмірі 4000 доларів США. В даній борговій розписці також визначено залишок заборгованості перед ОСОБА_4 , як кредитором, у сумі 40000 доларів США, та призначили наступну дату погашення боргу 05 вересня 2018 року. Вказані розписки підписані як ОСОБА_4 так і боржниками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також ОСОБА_7 (а.с. 125).
Проте, у встановлений договором позики строк - 05 вересня 2018 року заборговану суму у розмірі 40000 доларів США відповідачами не повернуто.
Так, районний суд, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що позивач як на підставу звернення до суду з даним позовом посилається на успадкування ним боргу за розпискою після смерті своєї матері ОСОБА_9 .. Тому, враховуючи, що на час смерть заборгованість становила 50000 доларів США, то враховуючи наявність двох спадкоємців: чоловіка померлої ОСОБА_8 , третьої особи у справі та позивача, як сина спадкодавиці, то частина позивача, з урахуванням Ѕ частки подружжя та отриманої ним 10000 доларів США в погашення боргу, ј частина від вказаної суми боргу становитиме 2500 доларів США (50000 : 4 – 10000). 
Проте, з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач вказував на те, що відповідачі взяли у його матері ОСОБА_9 в борг 60800 доларів США, в зв`язку зі смертю матері, позивач, як спадкоємець пред`явив до боржників вимоги, нащо останні визнали борг і надали йому іншу розписку від 23 грудня 2016 року про залишок боргу перед ним на 44000 доларів США та в подальшому склали розписку від 18 жовтня 2017 року де взяли зобов`язання перед ним, як кредитором повернути чергову частину боргу до 05 вересня 2018 року (а.с. 124-127). 
Таким чином, у відповідачів виникло зобов`язання перед позивачем ОСОБА_4 не в порядку спадкування ним права вимоги боргу, а на підставі боргових розписок від 23 грудня 2016 року та 18 жовтня 2017 року.
Так, одразу через декілька днів після смерті матері, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідачі віддали частину боргу позивачу ОСОБА_4 та узгодили з ним трирічний строк погашення всього боргу та повернення чергової частини боргу 23 червня 2017 року. 
За такого, як вбачається із спадкової справи № 91/2017 спадкоємці не зверталися до нотаріуса з заявами про видачу свідоцтва на спадщину на спірні суми боргу і нотаріусом не було відмовлено в їх видачі, оскільки питання з боргом було вирішено шляхом заміни кредитора в цьому зобов`язанні за згодою сторін. Вказані письмові домовленості ні ким не оспорені.
    Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1046 та ст.1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.
З огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться у постановах ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц та від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16.
Факт отримання коштів у борг відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не оспорюють. 
Остаточна сума заборгованості перед позивачем, як кредитором, визначена в борговій розписці від 18 жовтня 2017 року в сумі 40000 доларів США з виплатою наступного платежу 5 вересня 2018 року, доказів щодо повернення суми боргу в подальшому суду не надавалось. Строк повернення боргу сплинув.
За вказаних обставин, борг в сумі 40000 доларів США підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках з кожного по 20000 грн.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Розмір 3% річних за період з 06 вересня 2018 року по 05 березня 2020 року, в межах позовних вимог, які в цій частині позивачем не змінювалися в суді першої інстанції, складає 1900 доларів США (40000х3%=1200 + 700 (1200:12 мес. х 7 мес.) =1900).
Пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За вказаних обставин, в частині стягнення грошових коштів оскаржуване рішення районного суду підлягає зміні та стягненню з відповідачів з ОСОБА_5 20000 доларів США основного боргу та 3% річних у розмірі 950 доларів, усього 20950 доларів США та з ОСОБА_6 20000 доларів США основного боргу та 3% річних у розмірі 950 доларів, усього 20950 доларів США.
Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України гарантія та порука є, поміж іншими, видами забезпечення виконання зобов`язань. 
Нормами ст. 547 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.
Положеннями ч. 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Згідно зі ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Вирішуючи позовні вимоги пред`явлені до ОСОБА_7 яка, на думку позивача як зазначено в розписці, гарантувала виконання зобов`язань відповідачів, а тому фактично була поручителем боргових зобов`язань ОСОБА_5 та ОСОБА_10 районний суд дійшов правильного висновку стосовно того, що остання не є суб`єктом гарантійних зобов`язань, а договір поруки відповідно до вимог закону з нею не було укладено, остання згідно з розписками була лише свідком події, яка засвідчила факт укладення договору позики без особистого зобов`язання разом з позичальниками відповідати перед кредитором за порушення зобов`язання боржниками. За такого, районний суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що вимоги пред`явлені до ОСОБА_7 не підлягають до задоволення. В зв`язку з наведеним, в даній частині рішення районного суду підлягає залишенню без змін.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції підлягає в частині скасуванню, та в цій частині ухваленню нового про часткове задоволення позовних вимог, то є підстави для розподілу судових витрат, а саме для стягнення судового збору з відповідачів по 13347 грн.70 коп. з кожного на користь позивача.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення боргу та стягненні судових витрат скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.
Позов  ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу за розпискою задовольнити частково.
Стягнути на користь ОСОБА_4 (ІНН НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_2 ) з ОСОБА_5 (проживає: АДРЕСА_3 ) 20000 доларів США основного боргу та 3% річних у розмірі 950 доларів, усього 20950 доларів США та з ОСОБА_6 (проживає: АДРЕСА_3 ) 20000 доларів США основного боргу та 3% річних у розмірі 950 доларів, усього 20950 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі по 13347 грн.70 коп. з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 15 лютого 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко
        Т.В.Крамаренко

        В.І.Темнікова