ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 січня 2021 року 	м.Дніпро	справа № 160/5257/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року                                       у справі № 160/5257/20 (суддя Дєєв М.В.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-2), в якому просив:
          - визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року із застуванням обмеження нарахування у сумі 92 943,70 грн.;
          - зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року;
          - стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на користь судді Індустріального районного суду                                                м. Дніпропетровська ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду в розмірі 28 131,50 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18 по 30 квітня 2020 року.
          В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що працює на посаді судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, однак, суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року йому нараховано та виплачено на підставі                 ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції                              Закону №553-ІХ), а не на підставі ст.130 Конституції України та ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що призвело до зменшення її розміру і, відповідно, порушення його прав та гарантій.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня                 2020 року позовні вимоги задоволено частково:
          - визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року із застуванням обмеження нарахування у сумі 92 943,70 грн.;
          - зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року.
          В іншій частині позовних вимог відмовлено.
          Із рішенням суду першої інстанції не погодилось Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
          В обґрунтування апеляційної скарги відповідач-1 зазначає, що з огляду на те, що з 18.04.2020р. управління не мало правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-ІХ), суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що будь-які обмеження суддівської винагороди не можуть бути застосовані до позивача іншими нормативно-правовими актами, крім Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Зазначив про те, що прийняття рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 не є підставою для нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди відповідно ст.135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з 18.04.2020р. до 28.08.2020р., так як зазначене рішення не поширюється на правовідносини, що виникли до ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
          Позивачем надіслано відзив на апеляційну скаргу відповідача-1, у якому вказує, що вважає доводи скарги безпідставними. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні частини позовних вимог не оскаржив. Крім того, просив розглядати справу без його участі.
          Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
          Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія судів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
          З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , Постановою Верховної Ради України №2423-ІІІ від 17.05.2001 року обраний на посаду судді безстроково.
           25.05.2001 року наказом начальника Дніпропетровського обласного управління юстиції Міністерства юстиції України №163-к позивач був зарахований до штату Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з 21.05.2001 року.
           02.01.2020 року наказом голови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №1-К "Про встановлення суддям щомісячної доплати за вислугу років" позивачу встановлено щомісячну доплату в розмірі 60% від посадового окладу.
          За період з 01.01.2020 року по 31.03.2020 року позивачу була нарахована суддівська винагорода, для розміру якої використовувався посадовий оклад - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та надбавка за вислугу років.
          Виплата суддівської винагороди позивача за квітень 2020 року складає: - посадовий оклад - 75 672,00 грн., доплата за вислугу років - 45 403,20 грн.; обмеження - -28 131,50 грн.; разом нараховано - 92 943,70 грн.
          Позивач не погоджуючись із діями відповідача-1 щодо нарахованого розміру суддівської винагороди за квітень 2020 року та застосуванням обмеження щодо такої виплати, звернувся до суду з даним позовом.
          Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що будь-які обмеження судової винагороди не можуть бути застосовані до позивача іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з чим при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач мав керуватися виключно Законом України «Про судоустрій та статус суддів», при цьому застосування статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прямо суперечить статті 130 Конституції України.
          Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій та не може змінюватися іншими законами.
          Висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають положенням ст.130 Конституції України.
          Проте, предметом спору у цій справі є правомірність дій відповідача під час нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди, у період дії ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
          Заявлені позивачем вимоги провести нарахування та виплату суддівської винагороди у відповідності до вимог ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є похідними від вимог щодо правомірності дій відповідача у спірних відносинах.
          Визначальним у цій справі є встановлення того, чи відповідали дії відповідача встановленому порядку нарахування та виплати винагороди судді у спірному періоді.
           18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29, відповідно до якої встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.
          Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.
          Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).
          Отже, вказаним Законом було визначено розмір заробітної плати (суддівської винагороди) на період дії карантину і вказаний Закон був чинним у спірному періоді нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди.
          Відповідач-1, реалізовуючи функції розпорядника грошових коштів, передбачених Законом про бюджет на фінансування судів, не є судом, який, вирішуючи спірні відносини, наділений процесуальними повноваженнями не застосовувати закон, зо суперечить Конституції України.
          Територіальне управління ДСА України позбавлене можливості надавати оцінку будь-якому закону на предмет його конституційності, а отже позбавлене і можливості на свій розсуд обирати для застосування той чи інший закон, яким визначається розмір суддівської винагороди, яка, у свою чергу, фінансується за рахунок державного бюджету.
          Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що у спірному періоді нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди були чинними положення ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для висновку про неправомірність дій відповідача-1 у спірних відносинах.
          Той факт, що в подальшому рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», не може вплинути на визначення правомірності дій відповідача у спірних відносинах, оскільки рішення Конституційного Суду України не мають ретроспективної дії.
          Таким чином, відповідач-1 правомірно керувався положеннями ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» до 28 серпня 2020 року (день ухвалення рішення Конституційним Судом України), у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в частині заявлених вимог щодо визнання дій відповідача-1 під час нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди, у період дії ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік"» і, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року.
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині задоволених позовних вимог, як ухвалене з помилковим застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
          Керуючись п.2 ч.1 ст.315, 317, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області - задовольнити.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 160/5257/20 - скасувати в частині задоволених позовних вимог, та прийняти нове судове рішення.
          В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
          В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 160/5257/20 - залишити без змін.
          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак