Справа № 442/7743/19                                Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В. 
Провадження № 22-ц/811/1426/20                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 січня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

                               Головуючий суддя Мікуш Ю.Р.
                               Судді : Приколоти Т.І, Савуляка Р.В.
                               Секретар: Сеньків Х.І.
розглянувши у спрощеному провадженні без участі учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення ,-

в с т а н о в и в :

06.11.2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої внаслідок побиття.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22 травня 2018 року біля 13.30 год. був побитий ОСОБА_1 та отримав тілесні ушкодження легкої тяжкості із розладом здоров`я та середньої тяжкості, що підтверджується Висновком експерта № 226 від 26.06.2018 року. Перебував на лікуванні у Дрогобицькій міській лікарні №1з 22.05.2018 року по 30.05.2018 року, а в подальшому з 30.05.по 22.06.2018 року проходив лікування у Львівській обласній клінічній лікарні у відділенні щелепно-лицьової хірургії, де йому провели хірургічну операцію та шинування зубного ряду внаслідок чого поніс матеріальні витрати в сумі 26 631, 80 грн.
З 25.06.2018 року він звільнився з роботи за угодою сторін, а в подальшому Висновком лікарсько-консультативної комісії визнаний непрацездатним. Через втрату працездатності не зміг звернутися в центр зайнятості після проходження ЛКК, тобто з 18.07.2018 року по 04.02.2019 року, відтак сума неотриманих допомог по втраті працездатності становить 23 514,82 грн. з урахуванням мінімальної заробітної плати 3 359,26 грн. Тому, загальна сума матеріальної шкоди становить 50 146, 62 грн.
Внаслідок отриманих тілесних пошкоджень та проходження у зв`язку з цим лікування, у фізичному болі, порушення звичного ритму життя, втрату роботи та працездатності, а також душевних стражданнях, які призвели до лікування у психоневрологічному відділенні КНП «Дрогобицька міська поліклініка», йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 50 000 грн.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану вчиненим ним кримінальним правопорушенням майнову шкоду у розмірі 50146 (п`ятдесят тисяч сто сорок шість) гривень 62 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, а всього разом 55 146 (п`ятдесят п`ять тисяч сто сорок шість) гривень 62 коп..
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави - 1681 (одну тисячу шістсот вісімдесять одну) гривню 60 копійок судового збору.
В решті позовних вимог відмовлено.
       Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Стверджує, що суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст.ст.1166,1167 ЦК України та неповно дослідив обставини кримінального провадження. Висновки суду про те, що тілесні ушкодження позивачу нанесено саме ним, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки проведеними слідчими діями по кримінальному провадженні не встановлено вину (факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 саме ним). У постанові про закриття кримінального провадження відсутній висновок, що тілесні ушкодження у потерпілого виникли внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 . Зібрані у справі докази підтверджують лише факт тілесних ушкоджень у позивача та їх тяжкість, проте безпосередньо не підтверджують, що їх заподіяв відповідач. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не подано.
Згідно з частиною другою ст.247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша ст.367 ЦПК ).
Матеріалами справи та судом встановлено, що 22 травня 2018 року біля 13.30 год. відповідач по справі ОСОБА_1 , будучи у м.Дрогобич по вул..В.Великого на грунті ревнощів вчинив конфлікт із ОСОБА_2 під час якого наніс йому тілесні ушкодження .
В цей же день позивач ОСОБА_2 звернувся у Дрогобицький ВП ГУНП у Львівській області із заявою щодо неправомірних дій ОСОБА_1 та в реєстр досудових розслідувань були внесені відповідні відомості із кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ст.125 ч.1 КК України, номер кримінального провадження: 12018140110001107.
В подальшому правова кваліфікація у кримінальному провадженні була змінена з ч.1 ст. 125 КК України на ч.1 ст. 122 КК України, а позивача ОСОБА_3 визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні.
Згідно Висновку експерта №226 від 26.06.2018 року у ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми-струсу головного мозку, закритого перелому кісток носа, закритого перелому кісток верхньої щелепи обох сторін, синців у ділянках обох очниць, садна на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, які відносяться до категорії середнього ступеня тілесних ушкоджень, як такі, що викликають тривалий розлад здоров`я. 
Постановою слідчого СВ Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області капітана поліції Смик А.М. від 26.07.2019 року закрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України на підставі абз. 12 ч.1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст.219 КПК України.
З дня побиття 22.05.2018 року і до 30.05.2018 року позивач перебував на лікуванні у Дрогобицькій міській лікарні №1, а з 30.05.2018 року був переведений у Львівську обласну клінічну лікарню (відділення щелепно-лицьової хірургії), де йому провели хірургічну операцію та шинування зубного ряду. Виписаний з лікарні 22.06.2018 року.
Судом першої інстанції належно перевірено та встановлено, що за час проходження лікування позивач поніс матеріальні витрати в сумі 26 631,80 грн. Окрім цього, через втрату працездатності позивач не зміг звернутися в центр зайнятості як безробітний для отримання винагороди по безробіттю після проходження ЛКК, а саме з 18.07.2018 року по 04.02.2019 року внаслідок чого поніс втрачену вигоду, яку суд першої інстанції підставно стягнув з відповідача в сумі 23 514,82 грн. з розрахунку мінімальної заробітної плати на цей період часу.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо завдання позивачу ОСОБА_2 моральної шкоди. Із матеріалів справи та матеріалів кримінального провадження № 12018140110001107 вбачається, що позивач ОСОБА_2 отримав тілесні пошкодження середньої тяжкості, тривалий час перебував на лікуванні, переніс операцію та шинування зубного ряду внаслідок чого терпів біль, вибився із звичного ритму життя, оскільки втратив роботу, переживав за можливі наслідки у майбутньому, тривогу, втратив сон через що лікувався у психоневрологічному відділенні КНП «Дрогобицька міська поліклініка» ДМР. 
Відповідно до Висновку лікарсько-консультативної комісії № 1061від 18 липня 2018 року( а.с.56) ОСОБА_2 визнаний непрацездатним, що також викликає немалу тривогу щодо можливого лікування та майбутніх наслідків.
Оскільки позивач ОСОБА_2 погодився із рішенням суду першої інстанції, не оскаржував такого, зокрема, в частині суми стягнення моральної шкоди, суд апеляційної інстанції не вправі змінювати зазначену суму в сторону збільшення. В той же час, суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції, що позивачу ОСОБА_2 завдано моральну шкоду, що нанесення тілесних пошкоджень відповідачем ОСОБА_1 було спричинено без з`ясування обставин жорстоким способом ( лежачого не б`ють, а в даній ситуації навпаки). 
Щодо доводів апеляційної скарги, що у кримінальному провадженні не встановлено особи, яка наносила тілесні пошкодження, суд вважає такі безпідставними. Із дзвінка ОСОБА_1 щодо зустрічі із потерпілим ОСОБА_2 та подальших наслідків в той же день і у той же час у визначеному місці достатньо для того, щоб визначити особу, чиїми неправомірними діями завдано тілесні пошкодження позивачу ОСОБА_2 . Нанесення тілесних пошкоджень саме ОСОБА_1 підтверджується також протоколом проведення слідчого експерименту від 20.09.2018 року та фотознімками до нього ( а.с. 58-67 кримінального провадження), протоколом одночасного допиту від 05.07.2019 року потерпілого ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , інших (а.с.213-216 кримінального провадження), а також не заперечується самим відповідачем ОСОБА_1 щодо мобільного дзвінка до ОСОБА_2 22.05.2018 року із яким він до цього часу не був знайомий та виклик останнього на зустріч для з`ясування обставин святкування дня народження його дружиною ОСОБА_6 .
Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 26.07.2019 року кримінальне провадження № 12018140110001107 від 25 травня 2018 року за заявою ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст.219 КПК України,(а.с. 241-244 крим.провадження), що є нереабілітуючого обставиною для відповідача ОСОБА_1 та не означає відсутність вини для цивільно - правовї відповідальності .
Відповідно до частин 1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Всупереч зазначеній нормі відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що шкоди позивачу завдав не він. 
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при розгляді позовної заяви правильно застосував норми матеріального та процесуального права, дотримався принципу справедливості.
Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці так і за законом.
Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. ( ч.5 ст. 268 ЦПК).
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк