УХВАЛА
іменем України
15 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 242/76/17
провадження № 51-92ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 19 грудня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 18 листопада 2020 року щодо нього.
Встановлені обставини
За вироком Селидівського міського суду Донецької області від 19 грудня 2018 року ОСОБА_4  визнано винуватим і засуджено до покарання у виді позбавлення волі
за ч. 1 ст. 185 КК – на строк 1 рік і за ч. 2 ст. 185 цього Кодексу – на строк 2 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Полтавського обласного суду від 25 грудня 1996 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Донецький апеляційний суд ухвалою від 18 листопада 2020 року частково задовольнив апеляційну скаргу обвинуваченого і змінив зазначений вирок міського суду в частині призначеного покарання.
Апеляційний суд призначив ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, а за ч. 2 ст. 185 цього Кодексу – покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднав не відбуте покарання за вироком Полтавського обласного суду від 25 грудня 1996 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
У решті вирок місцевого суду від 19 грудня 2018 року щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
24 грудня 2020 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення місцевого й апеляційного судів.
Зазначена касаційна скарга не відповідала ряду вимог, установлених ст. 427 КПК,
а тому Верховний Суд ухвалою від 18 січня 2021 року залишив її без руху і надав п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також ОСОБА_5 було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне зазначених в ухвалі недоліків у встановлений строк, його касаційну скаргу буде повернуто.
Згідно з ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 18 січня 2021 року у касаційній скарзі ОСОБА_4 засуджений не посилався на конкретну з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування оскаржуваних судових рішень.
Касаційна скарга ОСОБА_4 не містила посилань на конкретні норми матеріального і процесуального права, порушені, на думку засудженого, місцевим та апеляційним судами, а також обгрунтування того, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обгрунтованість оскаржуваних рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку й ухвали відповідно до статей 370, 404, 412–414 і 419 КПК та ст. 185 КК у їх взаємозв`язку.
У касаційній скарзі не було доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду. Засуджений не зазначав, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотань, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно
не задовольнив, та яких конкретно доводів, наведених в його апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Касаційна скарга засудженого не містила конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів в апеляційній скарзіз посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Також вимоги касаційної скарги засудженого не узгоджувалися з повноваженнями касаційного суду, відображеними у ст. 436 КПК, за наслідками розгляду касаційної скарги.
Крім того, усуперечч. 5 ст. 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копій судових рішень, які оскаржує та не зазначив, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3 ст. 427 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкодили вирішенню питання про відкриття касаційного провадження та були підставою для залишення цієї касаційної скарги без руху.
3 лютого 2021 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з новою касаційною скаргою.
Перевіривши її зміст на відповідність вимогам ст. 427 КПК, Верховний Суд дійшов висновку, що нова касаційна скарга ОСОБА_4 не відповідає зазначеним положенням,
а крім того, засуджений не виконав вимог, викладених в ухвалі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 18 січня 2021 року.
Із наведених в ухвалі від 18 січня 2021 року вимог засуджений ОСОБА_4 долучив до касаційної скарги копії судових рішень, які оскаржує, висловив небажання брати участь в судовому засіданні під час розгляду його касаційної скарги та змінив вимоги на скасування вироку місцевого суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте усупереч п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у новій касаційній скарзі знову не навів обґрунтування заявлених вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК засуджений у касаційній скарзі не зазначив вимог до суду касаційної інстанції стосовно ухвали апеляційного суду відповідно
до ст. 436 цього Кодексу та взагалі не навів доводів щодо незаконності цього судового рішення.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Оскільки ОСОБА_4 не усунув зазначені в ухвалі суду від 18 січня 2021 року недоліки та не зазначив, у чому полягає незаконність ухвали апеляційного суду, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК повернути засудженому його касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 19 грудня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 18 листопада 2020 року щодо нього повернути разом із усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                           ОСОБА_3