ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3603/21 Справа № 185/3524/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –
в с т а н о в и л а:
       У березні 2015 року АТ КБ “ПриватБанк” звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості. 
       Вказували, що 25 лютого 2013 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором, проте відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором. 
       Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість у розмірі 160 116 грн.01 коп. та судові витрати в розмірі 1 601 грн.16 коп.
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк” відмовлено у повному обсязі.
       В апеляційній скарзі АТ КБ “ПриватБанк” просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачем особисто заповнена анкета-заява, позичальник своїм підписом засвідчив, що підписанням цієї заяви він приєднався до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ “ПриватБанк”, які розміщені на офіційному сайті в мережі інтернет та зобов`язався ознайомлюватися самостійно на офіційному сайті банку; відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти; кредитний договір, укладений між сторонами є дійсним, тому підлягає виконанню.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повному обсязі не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 25 лютого 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
       У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення.
       Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором, станом на 31 січня 2015 року, становить 160 116,01 грн., з якої 104 377 грн.31 коп. - заборгованість за кредитом, 47 537 грн.94 коп. - заборгованість зі сплати процентів за користуванням кредитом, 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 7 600 грн.76 коп. - штраф (процентна складова).
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві позичальника від 25 лютого 2013 року сума кредитного ліміту та процентна ставка не зазначені, в ній також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, позовні вимоги є недоведеними.
       Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
       Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       З матеріалів справи вбачається, що відповідач звернулася до суду з відзивом на позов (а.с.143-144), в якому зазначила, що вона отримала кредитну картку з встановленим кредитним лімітом у розмірі 43 260 грн. та користувалась кредитними коштами у разі необхідності, тобто визнала факт користування кредитними коштами.
       Таким чином, відповідачем порушено вимоги ст.ст.1049,1054 ЦК України, в зв`язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту. 
       Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
       Таким чином, виходячи з розрахунку (а.с.4-5), наданого банком  колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення непогашеної заборгованості за поточним тілом кредиту у розмірі 41 833 грн.42 коп., розмір якої підтверджений розрахунком банку і не спростований відповідачем, задовольнивши позовні вимоги у цій частині.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем також заявлена вимога про стягнення простроченого тіла кредиту у розмірі 62 543 грн.89 коп., втім вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до вірного висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, а тому місцевий суд вірно виходив з того, що заборгованість за простроченим тілом кредиту до стягнення не підлягає.
       Суд першої інстанції також вірно вважав, що інші вимоги позовної заяви задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
       З матеріалів справи вбачається, що анкета-заява, підписана відповідачем не містить встановлення розміру процентів, пені, комісії, штрафів тощо.
       За таких обставин, вимоги позовної заяви про стягнення процентів, пені та комісії, штрафів є безпідставними, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили такі істотні умови договору у письмовому вигляді.
       Посилання апелянта на те, що відповідач ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, про що зазначено в її особистій заяві не заслуговують на увагу, оскільки не встановлено доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Тарифи розуміла позичальник, підписуючи анкету-заяву позичальника.
       Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми непогашеного поточного тіла кредиту з ухваленням в цій частині нового рішення.
       Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам судові витрати в розмірі 1045 грн.55 коп. (418 грн. 22 коп. за звернення з позовною заявою та 627 грн.33 коп. за подання апеляційної скарги). 
       Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” задовольнити частково. 

       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми поточного тіла кредиту скасувати та ухвалити нове рішення.

       Стягнути з  ОСОБА_1  (ІПН  НОМЕР_1 )  на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за поточним тілом кредиту за кредитним договором №б/н від 25 лютого 2013 року у розмірі 41 833 грн.42 коп. 

       В іншій частині рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2020 року залишити без змін.

       Стягнути з  ОСОБА_1  (ІПН  НОМЕР_1 )  на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” (код ЄДРПОУ 14360570) судові витрати в розмірі 1 045 грн.55 коп.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 12 березня 2021 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.