Ухвала
іменем України 
24 лютого 2021 року
м. Київ
Справа № 745/253/20
Провадження № 51-173 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 28 липня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
Вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 28 липня 2020 року
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, 
засуджено за ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 8909 грн 65 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз на користь держави.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
УхвалоюЧернігівського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_5 у період часу з 31 грудня 2019 року по 4 січня 2020 року, точної дати та часу органами досудового розслідування не встановлено, з метою вчинення крадіжки чужого майна, шляхом виставлення віконного скла віконної рами проник до веранди будинку, що належить ОСОБА_6 , розташованого на АДРЕСА_1 , звідки таємно, умисно, повторно викрав гідроакумулятор марки «EUROAQUA» об`ємом 24 літри, вартість якого становить 368 грн 60 коп., чим заподіяв ОСОБА_6 матеріального збитку на вказану суму.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на викрадення чужого майна, в період часу з 15 грудня 2019 року по 6 січня 2020 року, точної дати та часу органами досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 з метою вчинення крадіжки чужого майна проник до приміщення будинку, що належить ОСОБА_7 , на  АДРЕСА_1 , звідки таємно, умисно, повторно викрав телевізор марки «LG» моделі 29FX6ALX-ZG та цифровий ефірний ресивер марки «Strong» моделі SRT 8500, загальна вартість яких згідно з висновком експерта № 112 від 30 січня 2020 року становить 1440 грн 60 коп., чим заподіяв ОСОБА_8 матеріального збитку на вказану суму.
Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_5 9 січня 2020 року близько 19 год. 00 хв., будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в будинку на АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , діючи умисно, завдав один удар розкладним ножем в область лівої частини живота останнього, в результаті чого спричинив ОСОБА_9 тілесне ушкодження у виді проникаючого ножового поранення передньої черевної стінки зліва з ушкодженням шлунку, які згідно з висновком експерта № 13 від 10 лютого 2020  року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_4 вбачається, що він просить скасувати вищевказані судові рішення щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Так, захисник зазначає, що жодних доказів того, що саме ОСОБА_5 здійснив крадіжку гідроакумулятора з будинку ОСОБА_6 стороною обвинувачення надано не було. Цей гідроакумулятор був добровільно виданий працівникам поліції свідком ОСОБА_10 , а відтак даний доказ є недопустимим. З огляду на це недопустимими доказами, на думку захисника, є також протокол огляду речі від 10 січня 2020 року, постанова про визнання та приєднання речових доказів від 14 січня 2020 року та висновок експерта від 28  січня 2020 року. Захисник окрім цього вказує, що жодними доказами не підтверджується й вчинення ОСОБА_5 крадіжки телевізора, який належав потерпілому ОСОБА_8 . Суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_11 та не співставив їх з іншими доказами у кримінальному провадженні, чим порушив вимоги ст. 94 КПК України. Крім того, захисник зазначає, що суд дійшов неправильного висновку про винуватість ОСОБА_5 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки в його діях убачається склад злочину, передбачений ст. 124 КК України. Апеляційний суд, на думку захисника, не усунув порушення, допущені судом першої інстанції, своїх висновків належним чином не мотивував та не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі. 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі. 
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. 
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Мотивуючи свою скаргу, захисник ОСОБА_4 оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового і судового слідства та правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлено судове рішення, що, на його думку, призвело до неправильної кваліфікації його дій. Надаючи власну оцінку доказам, захисник по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена. 
Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст.  23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.
Зокрема, висновкущодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України, суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , даних протоколів слідчих дій, висновків експертів та інших письмових доказів, наведених у вироку, які узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.
Так, на підтвердження вини ОСОБА_5 в інкримінованих йому злочинах, місцевий суд послався на показання потерпілого ОСОБА_9 , який у судовому засіданні зазначав, що в січні 2020 року у вечірній час він був у будинку обвинуваченого. Зранку вони з ОСОБА_5 вживали спиртні напої. Потім він ліг спати. Коли прокинувся, в нього з обвинуваченим виникла сварка. Він тільки образливо розмовляв і не намагався вдарити обвинуваченого. В ході сварки обвинувачений спричинив йому ножове поранення. Своєю чергою, він йому жодних ушкоджень не наносив і не намагався нанести. В будинку обвинуваченого він ночував кілька ночей. У цьому будинку був телевізор з тюнером, марки він не знає. В січні ОСОБА_5 звернувся до нього з проханням допомогти продати гідроакумулятор. Звідки обвинувачений його взяв, він не знає. Вони вдвох понесли його до батьків ОСОБА_11 , однак ті відмовились його купувати. Потім вони віднесли його на металоприймальний пункт. Там приймальник металолому зателефонував якомусь чоловіку, той приїхав і купив у ОСОБА_5 вказаний гідроакумулятор. Гроші за гідроакумулятор забрав ОСОБА_5 .
Також в основу вироку судом покладені показання свідка ОСОБА_11 про те, що вона почала проживати в обвинуваченого в кінці грудня 2019 року, часто приходили ОСОБА_9 та ОСОБА_13 . Також в кінці грудня 2019 року ОСОБА_5 приніс телевізор сірого кольору з тюнером, вона не знає, де він його взяв, але вона просила обвинуваченого повернути ці речі. Обвинувачений часто сварився з ОСОБА_9 . Їй нічого не відомо про крадіжку гідроакумулятора. Тільки відомо, що ОСОБА_5 намагався гідроакумулятор продати її батьку.
Крім того, суд послався і на показання самого ОСОБА_14 , котрий пояснив, що 9  січня 2020 року ОСОБА_9 не наносив йому тілесні ушкодження, а він машинально, з метою захисту свого життя схопив ножа, який лежав на стільці, і наніс ним один удар ОСОБА_9 .
До того ж, при вирішенні питання про відсутність чи наявність стану необхідної оборони, перевищення її меж суд, враховуючи конкретні обставини справи, відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, що підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 і не спростовується жодними доказами, дійшов обґрунтованого висновку, що версія сторони захисту про заподіяння тілесних ушкоджень під час перебування обвинуваченого в стані необхідної оборони направлена лише на уникнення від кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин.
Вказані ж в судовому рішенні докази в їх сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним злочинів й об`єктивних підстав недовіряти їм немає. 
Крім того, аналогічні за змістом з касаційною скаргою доводи засудженого ОСОБА_5 та його захисника переглядалися в апеляційному порядку. Як убачається з рішення апеляційного суду, колегія суддів перевірила доводи їх апеляційних скарг, надала на кожний із них мотивовану відповідь, навела докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначила підстави, з яких визнала їх необґрунтованими. 
Колегія суддів апеляційного суду зазначила, що висновок місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є законним.
Суд у своєму рішенні зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину не визнав у вчиненні крадіжок, а у нанесенні тілесних ушкоджень визнав частково. При цьому апеляційний суд наголосив, що не може взяти до уваги голослівне припущення обвинуваченого, що крадіжки вчинили ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , як, здебільшого, і взагалі його пояснення, які він неодноразово змінював.
При цьому на обґрунтування своєї позиції, апеляційний суд послався на покази потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та свідкаОСОБА_11 .
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що досліджені місцевим судом докази не викликають сумнівів у своїй достовірності і в своїй сукупності є достатніми та взаємопов`язаними між собою.
Також з приводу доводів апеляційної скарги захисника щодо недопустимості доказів апеляційний суд вказав, що з розписки від 10 січня 2020 року вбачається, що ОСОБА_10 добровільно видав станцію «EUROAQUA-24» працівникам поліції, яку він придбав близько 10.30  год. 9 січня 2020 року у ОСОБА_5 за 300 грн.
На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності таких висновків судів першої та апеляційної інстанції немає. При цьому добровільна видача свідком ОСОБА_10 працівникам поліції гідроакумулятора не вказує на порушення вимог ст. 93, ч. 2 ст. 56, ч. 1 ст. 87 КПК України, про що стверджує захисник і у своїй касаційній скарзі.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п.  2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 28 липня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                    ОСОБА_3