П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
19 березня 2021 року                                                                                  м. Київ
 
Справа № 33/824/1750/2021                                   Головуючий у 1-й інстанції: Мазур Ю. Ю. 
Унікальний № 752/21265/20                                                                Доповідач- Пікуль А. А.

Суддя Київського апеляційного суду Пікуль А. А., вирішуючи питання про поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП,-
 
                                         у с т а н о в и л а:
  
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлено права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп. на користь держави.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою на цю постанову, в якій, посилаючись на порушення районним судом вимог КУпАП, просить постанову щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП скасувати та на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП (а.с.42-43).
Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовував тим, що до цього часу жодних листів з Голосіївського районного суду міста Києва не отримував, про постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року дізнався лише після того як 23 грудня 2020 року особисто забрав постанову в суді. Зазначив, що з 25 листопада 2020 року захворів на короновірусну інфекцію Covid-19, хвороба протікала у дуже тяжкому стані у зв`язку з чим скаржник не мав фізичної можливості прибути на судове засідання навіть якби знав про дату розгляду справи (а.с.44).
Вивчивши матеріали справи, які стосуються викладеного в клопотанні, доходжу висновку, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає, а його апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.
За змістом ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин. Поважнимипричинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.
Згідно зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenkov. Ukraine), заява №8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukhv. Ukraine) (ухвала), заява №50966/99, від 14 жовтня 2003 року).
У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03).
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 повідомлявся місцевим судом про дату та час розгляду справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, 122-4 КУпАП (а. с. 21, 22), проте жодного разу до суду не з`явився.
При цьому, ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд його справи Голосіївським районним судом міста Києва, про що свідчить його власноручний підпис у протоколах про адміністративні правопорушення, однак ходом розгляду справи не цікавився (а. с. 1, 2).
03 грудня 2020 року Голосіївським районним судом міста Києва від 03 грудня 2020 року прийнято постанову по справі за відсутності ОСОБА_1 , який двічі не з`явився в судове засідання, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.
23 грудня 2020 року ОСОБА_1 , а також 28 грудня 2020 року представник ОСОБА_1 , адвокат Шульга О. А., отримали копії вказаної постанови суду, що підтверджується розписками в матеріалах справи (а. с. 24, 25).
30 грудня 2020 року була подана до суду (направлена поштою) апеляційна скарга на постанову суду (а. с. 30).
Постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.
10 березня 2021 року ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року (а. с. 42), тобто з пропуском встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП 10-денного строку на апеляційне оскарження з дня винесення постанови.
До апеляційної скарги додане клопотання про поновлення пропущеного строку, зміст якого повністю повторює зміст попередньо поданого клопотання, що вже розглянуте апеляційним судом з винесенням мотивованої постанови.
Додаткові доводи клопотання про те, що ОСОБА_1 не мав фізичної можливості прибути на судове засідання навіть якби знав про дату розгляду справи, оскільки з 25 листопада 2020 року хворів на корона-вірусну інфекцію Covid-19, хвороба протікала у дуже тяжкому стані, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для поновлення пропущеного строку, оскільки доказів на підтвердження даних обставин скаржником не надано.
Отже, наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можуть бути вважатися поважними, тобто такими, що об`єктивно перешкоджали вчасному зверненню до суду з апеляційною скаргою, тому, виходячи з того, що апеляційну скаргу подано з пропуском строку на апеляційне оскарження і скаржником не підтверджено поважності причин пропуску такого строку, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
 
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП повернути особі, яка її подала.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                 А. А. Пікуль