ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2021 року                                                                                Справа № 918/917/19 
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І. ,  суддя Павлюк І.Ю. 
при секретарі судового засідання - Єфімчук А.І.
за участю представників:
позивача - Русін Т.С.,  ордер №1013359 від 27.11.2020 
відповідача 1 - Хазов Ю.М., довіреність № 30/02.3-34  від 15.12.2020 
відповідача 2 - Хазов Ю.М., довіреність   № 29/02.3-34  від 14.12.2020   

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного Господарського суду апеляційну скаргу Вараської міської ради Рівненської області на рішення Господарського суду Рівненської області від 01.10.2020 р. та додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 12.10.2020 р., у справі №918/917/19 (суддя Качур А.М.)
за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ОСББ Будівельників 5/1" 
до відповідача 1 Вараської міської ради
до відповідача 2 Виконавчого комітету Вараської міської ради
про визнання недійсними рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 01.10.2020 у справі №918/917/19 позов задоволено. Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради №158 від 20.04.2007 року "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості - нежитлові приміщення в житлових будинках", в частині оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна, видачі свідоцтва про право власності територіальній громаді міста Кузнецовськ на нежитлове приміщення № 91 в житловому будинку, який знаходиться за адресою: буд. 5, корп 1, м-н Будівельників, м. Кузнецовськ на праві оперативного управління Кузнецовським міським комунальним підприємством. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.04.2007 року (серія ЯЯЯ №360128) на нежитлове приміщення в житловому будинку за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Будівельників мікрорайон, буд. 5, корп. 1, прим 91. Стягнуто з відповідача 1 на користь позивача 1 921,00 грн. судового збору. Стягнуто з відповідача 2 на користь позивача 1 921,00 грн судового збору.
Додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 12.10.2020 у справі №918/917/19 стягнуто з Вараської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ОСББ Будівельників 5/1" 19 750 грн. витрат понесених у зв`язку з наданням правової допомоги та 5 883,84грн. витрат понесених у зв`язку з проведенням судової експертизи.
Стягнуто з Виконавчого комітету Вараської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ОСББ Будівельників 5/1" 19 750 грн. витрат понесених у зв`язку з наданням правової допомоги та 5 883,84 грн. витрат понесених у зв`язку з проведенням судової експертизи.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням Господарського суду Рівненської області від 01.10.2020 та додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 12.10.2020 у справі №918/917/19 Вараська міська рада звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 01.10.2020 та додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 12.10.2020 у справі №918/917/19 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та стягненні із відповідачів витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що на день розгляду позовної заяви рішення виконавчого комітету Кузнецовської (Вараської) міської ради Рівненської області від 20.04.2007 року №158 є діючими.
Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку адміністративного судочинства.
Однак Позивачем, рішення виконавчого комітету Кузнецовської (Вараської) міської ради Рівненської області від 20.04.2007 року №158 "Про оформлення прав власності на об`єкти нерухомості - нежитлові приміщення в житлових будинках" в частині оформлення права власності на нежитлове приміщення №91 в житловому будинку, який знаходиться за адресою: буд.5, корп. 1, м-н Будівельників, м. Кузнецовськ не визнавалось недійсними та не скасовувалось.
Апелянт вважає, що позовні вимоги Позивача про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Кузнецовської (Вараської) міської ради Рівненської області від 20.04.2007 року №158 та про скасування здійсненої реєстрації права власності територіальної громади м. Кузнецовськ (від імені якої діє Вараська міська рада) на нежитлове приміщення №91 у житловому будинку №5 корпус 1 по мікрорайону Будівельників у м. Варані Рівненської області не могли бути підставою для призначення судом у справі будівельно-технічної експертизи.
Скасування рішення органу владних повноважень, а саме рішення виконавчого комітету Кузнецовської (Вараської) міської ради Рівненської області та скасування здійсненої реєстрації права власності не потребують спеціальних знань експерта.
За таких підстав, призначення судом у справі №918/547/19 судову будівельно-технічної експертизи є повністю незаконною.
Апелянт вважає, що висновки Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз є повністю незаконними та проведенні з порушенням норм чинного законодавства України.
Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у призначенні повторної експертизи, так як сторони користуються рівними процесуальними правами (ч.1 ст.46 ГПК України), не обмежуючи сторони в поданні доказів, які б мали значення для вирішення спору.
У зв`язку з незаконним скасуванням рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради від 20.04.2007 року №158 (скасовано документ, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав) відповідно суд скасував і свідоцтва серії ЯЯЯ №360128 від 23.04. 2007 року територіальної громади м. Кузнецовськ (від імені якої діє Вараська міська рада) на нежитлове приміщення №91 у житловому будинку №5 корпус 1 по мікрорайону Будівельників у м. Вараш Рівненської області.
Скасування такого права власності є похідним від положень ч.2, п.1-3 ч3 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",
Отже у зв`язку з незаконним, безпідставним скасуванням рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради від 20.04.2007 року №158, судом відповідно незаконно скасовано і право власності - свідоцтва серії ЯЯЯ №360128 від 23.04. 2007 року.
Заявою від 02.10.2020 року №1117 Позивач просив ухвалити додаткове рішення про відшкодування судових витрат.
Дана заява надійшла на адресу апелянта 06.10.2020 року вх. №1445/02,3-24/05.
Вараською міською радою Рівненської області на адресу Господарського суду Рівненської області 12.10.2020 року через "Електронний суд" направлено клопотання №480/02.3-27/04 про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Однак 12.10.2020 року судом виноситься додаткове рішення, яким заява про ухвалення додаткового рішення задовольняється. Солідарно стягується з Вараської міської ради та виконавчого комітету Вараської міської ради по 19 750,00 грн. витрат понесених у зв`язку з наданням правової допомоги та 5 883,84 грн. витрат понесених у зв`язку з проведенням судової експертизи.
Апелянт не погоджується з додатковим рішенням по справі від 12.10.2020 року в частині понесених позивачем витрат на правничу допомогу, оскільки такі витрати є явно завищеними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 р. апеляційну скаргу Вараської міської ради Рівненської області у справі № 918/917/19 залишено без руху. Зобов`язано апелянта усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом  10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
19.11.2020 р. на адресу апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено платіжне доручення №1028 від 17.11.2020 р. про сплату судового збору в сумі 5 763,00 грн. 
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Вараської міської ради Рівненської області на рішення господарського суду Рівненської області від 01.10.2020 р. у справі № 918/917/19 та призначено її до розгляду на 07 грудня 2020 р.
01.12.2020 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 01.10.2020 р. залишити без змін.
04.12.2020 року від Вараської міської ради Рівненської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі її представника за наявними в справі матеріалами.
07.12.2020 від Вараської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі її представника.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 р. розгляд справи №918/917/19 відкладено на 11 січня 2021 р. об 11:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59  у  залі судових засідань №3.
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною Вараської міської ради Рівненської області на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 12.10.2020 р., та призначено до спільного розгляду разом з рішенням Господарського суду Рівненської області від 01.10.2020 р. у справі № 918/917/19. 
Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу щодо додаткового рішення Господарського суду Рівненської області від 12.10.2020 р., у справі № 918/917/19 протягом 5 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

В судове засідання 11.01.2021 з`явились представники позивача та відповідачів.
В судовому засіданні 11.01.2021 представник відповідачів апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі.
Представник позивача апеляційну скаргу заперечив з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні колегією суддів оголошено перерву до 25.01.2021.
25.01.2021 головуючим суддею оголошено судове засідання продовженим, колегія суддів заслухала присутніх представників сторін.

25.01.2021 від позивача надійшла заява про відшкодування судових витрат, в якій просить стягнути з відповідача 1 - Вараської міської ради на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. в період з 11 січня по 25 січня 2021 року.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідачів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та додані до неї документи, відзив на апеляційну скаргу, перевірила правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та дійшла висновку, що апеляційна скарга в частині оскарження не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23.12.2019 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ОСББ Будівельників 5/1" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача 1: Вараської міської ради та до відповідача 2: Виконавчого комітету Вараської міської ради про визнання недійсними рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що підставою для оформлення права власності на нежитлове приміщення №91 в будинку № 5 корпус 1 по м-н Будівельників м.Вараш (на той час м.Кузнецовськ) слугувало рішення виконавчого комітету Кузнецовської (на даний час Вараської) міської ради Рівненської області №158 від 20.04.2007 року "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості - нежитлові приміщення в житлових будинках", відтак позивач вважає, що таке рішення є неправомірним та підлягає до визнання його недійсним у судовому порядку, оскільки спірне приміщення є допоміжним приміщенням будинку, а рішення виконавчого комітету Кузнецовської (на даний час Вараської) міської ради про оформлення на спірне приміщення права власності суперечить висновкам Конституційного Суду України що висвітлені в рішеннях від 09 листопада 2011 року (справа №14-рп/2011) та від 02 березня 2004 року (справа №1-2/2004).
Разом з тим, недійсним, на переконання позивача, підлягає визнанню і свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно, за яким власником на спірне приміщення зареєстровано за територіальною громадою міста Кузнецовськ, на праві оперативного управління Кузнецовсього міського комунального підприємства.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21 січня 2020 року, серед іншого, залучено до участі у справі Вараську міську організацію Української Народної Партії в якості 3 особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів.
20 січня 2020 року позивачем подано заяву про призначення будівельно-технічної експертизи.
В судовому засіданні 21 січня 2020 року оголошено перерву до 11 лютого 200 року.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11 лютого 2020 року виключено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Вараську міську організацію Української Народної Партії зі складу учасників справи.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11 лютого 2020 року заяву позивача про призначення судової експертизи задоволено, призначено у справі №918/917/19 судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 05 березня 2020 року поновлено провадження у справі для розгляду клопотання судового експерта. Клопотання судового експерта від 28 лютого 2020 року задоволено, зобов`язано сторін надати додаткові матеріали, необхідні для проведення судової експертизи, та забезпечити безперешкодний доступ до об`єкта дослідження та належні умови для роботи експерта, а також забезпечити присутність сторін у справі, або їх законних представників. Дослідження об`єкта судовим експертом призначено на 06 липня 2020 року. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23 березня 2020 року провадження у справі поновлено для розгляду клопотання про витребування доказів. Клопотання Вараської міської ради про витребування доказів задоволено. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
27 липня 2020 року від судового експерта надійшло клопотання про надання доступу до об`єкта дослідження, для проведення будівельно-технічної експертизи, та погодження часу дослідження об`єкта експертизи, дослідження приміщення запропоновано провести 04 серпня 2020 року.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 28 липня 2020 року судом задоволено клопотання експерта та зобов`язано сторін забезпечити безперешкодний доступ до об`єкта дослідження - приміщення №91 загальної площі 17,3 м.кв. поверх І у житловому будинку №5 корпус 1 мікрорайону Будівельників у м.Вараш Рівненської області.
Крім того, суд першої інстанції погодив запропоновану дату та час проведення дослідження об`єкта, та повідомив сторонам, що дослідження об`єкта судовим експертом буде проведено 04 серпня 2020 року о 10-00 год. за адресою: житловий будинок №5 корпус 1 мікрорайону Будівельників у м.Вараш Рівненської області.
При цьому, при оформленні вказаної ухвали судом резолютивній частині ухвали вказано дату проведення дослідження об`єкта 04 вересня 2020 року , тоді як вірною є дата 04  серпня 2020 року , що в розумінні статті 243 ГПК України є опискою.
Про допущену описку суду стало відомо з додаткових пояснень відповідача 1, поданих після повернення матеріалів справи з експертної установи.
25 серпня 2020 року від експертної установи надійшов висновок експерта №8111 від 21 серпня 2020 року та всі матеріали господарської справи.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26 серпня 2020 року поновлено провадження у справі, судове засідання призначено на 08 вересня 2020 року.
В судовому засіданні 08 вересня 2020 року оголошено перерву до 17 вересня 2020 року.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 08 вересня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.
15 вересня 2020 року відповідачем 1 подано додаткові пояснення, в яких відповідач 1 зазначає, що суд своєю ухвалою призначив огляд об`єкта дослідження на 04 вересня 2020 року, хоча висновок експерта датований 26 серпня 2020 року. Зазначає, що експертне дослідження об`єкта проводилось не у визначений судом строк, а за взаємною згодою позивача та експерта, що свідчить про те що висновок експерта є незаконним.
Суд першої інстанції зазначив, що огляд об`єкта дослідження проводився у запропонований експертом час, який погоджений судом, тобто 04 серпня 2020 року. При цьому як встановлено вище, в ухвалі суду від 28 липня 2020 року допущено описку.
Також, суд першої інстанції зазначив, що представник Вараської міської ради ознайомившись з ухвалою Господарського суду Рівненської області (30 липня 2020 року ухвалу вручено стороні) не був позбавлений можливості звернутись до суду з клопотанням про виправлення допущеної описки, або уточненням дати огляду об`єкта дослідження, оскільки як клопотання судового експерта так і описова частина ухвали суду від 28 липня 2020 року містила дату 04 серпня 2020 року.
Окрім того із висновку експерта №9111 від 21 серпня 2020 року вбачається, що огляд об`єкту дослідження відбувався в присутності представника відповідача 2 - головного спеціаліста відділу Виконавчого комітету Вараської міської ради, що суперечить твердженням представник Вараської міської ради про проведення експертизи за взаємною згодою позивача та судового експерта.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17 вересня 2020 року закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 01 жовтня 2020 року.

25 вересня 2020 року Вараською міською радою подано клопотання про призначення експертизи в якому відповідач 1 зазначав, що при проведенні експертизи судовим експертом не досліджено балкон, котрий є невід`ємною частиною приміщення №91 в житловому будинку, що на переконання відповідача 1 свідчить про те, що висновок експерта є хибним.
Однак Господарський суд Рівненської області відмовив в задоволенні клопотання Вараської міської ради про призначення експертизи оскільки таке клопотання було подане після закриття підготовчого провадження, тобто поза строками встановленими положеннями процесуального закону.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Рівненської області дійшов висновку про задоволення позову.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради №158 від 20 квітня 2007 року "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості - нежитлові приміщення в житлових будинках", в частині оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, видачі свідоцтва про право власності територіальній громаді міста Кузнецовськ на нежитлове приміщення за адресою м. Кузнецовсь, м-н Будівельників, корпус 1., буд 5., на праві оперативного управління Кузнецовським міським комунальним підприємством, та наявність свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 квітня 2007 року (серія ЯЯЯ №360128) на нежитлове приміщення в житловому будинку за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Будівельників мікрорайон, буд. 5., корп. 1., прим 91, порушують законні права співвласників багатоквартирного будинку. 

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статею 20 Господарського кодексу України визначено, що одним із способів захисту порушених прав суб`єктів господарювання є, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання.
Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно з частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
З пункту 1 роз`яснення Президії Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" від 26.01.2000 р. № 02-5/35вбачається, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.
Отже, підставами для визнання акта недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і, одночасно, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.
Таким чином, для визнання недійсним рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради №158 від 20.04.2007 року "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості - нежитлові приміщення в житлових будинках", в частині оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна, видачі свідоцтва про право власності територіальній громаді міста Кузнецовськ на нежитлове приміщення № 91 в житловому будинку, який знаходиться за адресою: буд. 5, корп 1, м-н Будівельників, м. Кузнецовськ, позивачу необхідно довести, що спірне рішення на час його видачі було прийнято з порушенням вимог законодавства України, з перевищенням компетенції та порушувало його права.

Згідно статті 4 Житлового Кодексу України, за змістом якої до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.
З вище викладеного вбачається, що для вирішення цього спору ключовим є визначення правового статусу нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, а саме встановлення того, чи належить спірне приміщення до числа допоміжних чи є нежитловим приміщенням у структурі житлового будинку.
При цьому допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, на які не поширюється правовий режим допоміжних приміщень.
Подібні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 справі 906/1169/17, від 18.07.2018 у справі 916/2069/17, від 22.11.2018 у справі 904/1040/18.

Як свідчать матеріали справи, з метою встановлення обставин належності спірного майна до певної категорії приміщень та визначення правового статусу цього нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, ухвалою суду від 11 лютого 2020 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу. На вирішення експертам поставлено наступні питання:
- До якої категорії (житлове, нежитлове, допоміжне) належить приміщення №91 загальної площі 17,3 м.кв. поверх І у житловому будинку №5 корпус 1 мікрорайону Будівельників у м. Вараш Рівненської області?
- Чи здійснювалась реконструкція (перепланування) зі зміною цільового призначення приміщення №91 загальної площі 17,3 м.кв. поверх 1 у житловому будинку №5 корпус 1 мікрорайону Будівельників у м. Вараш Рівненської області з часу введення в експлуатацію будинку до часу проведення експертизи?
Проведення експертизи доручено Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.
Відповідно дост.98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.
У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Оцінюючи долучений до матеріалів справи висновок експертів Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №8111 від 21 серпня 2020 року, апеляційний суд зазначає, що останній не викликає сумнівів у його правильності, не містить розбіжностей, містить відповіді на порушені питання, які є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з іншими матеріалами справи, відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі, стосовно критеріїв повноти, ясності, обґрунтованості. 
При цьому, висновок експертів складений кваліфікованими атестованими судовими експертами Посікан Л.І., Онишко Ю.С. У висновку зазначено, що судові експерти попереджені про відповідальність за статтями 384, 385 КК України.
Таким чином, висновок експертів Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №8111 від 21 серпня 2020 року відповідає вимогамст.98 ГПК України, а тому правомірно прийнятий судом першої інстанції як належний та допустимий доказ.
Згідно з висновком експертів Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №8111 від 21 серпня 2020 року, приміщення №91 загальною площею 17,3 кв.м. поверх І у житловому будинку №5 корпус 1 мікрорайону Будівельників у м.Вараш Рівненської області відноситься до підсобних приміщень багатоквартирного житлового будинку. За результатами проведеного дослідження також встановлено, що перепланування зі зміною цільового призначення приміщення №91, загальної площі 17,3 кв.м. поверх І у житловому будинку №5 корпус 1 мікрорайону Будівельників у м.Вараш Рівненської області з часу введення в експлуатацію будинку до часу проведення експертизи не здійснювалось.
Тобто, спірне приміщення за своїм призначенням відноситься до підсобних приміщень багатоквартирного житлового будинку.

Згідно з положеннями Державних будівельних норм України "Будинки і споруди" ЖИТЛОВІ Будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005, підсобні приміщення багатоквартирного житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти тощо).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).
Нежитловими приміщенням є ізольовані приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійними об`єктами нерухомого майна.
До прийняття Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" аналогічні законодавчі визначення відповідних понять були наведені в Законі України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".
Отже, визначення "допоміжне приміщення" серед іншого включає в себе підсобні приміщення. Підсобні приміщення за своїм статусом відносяться до допоміжних приміщень у структурі житлового будинку.
Тобто, відповідно до проектного рішення за своїм функціональним призначенням спірне приміщення належить до числа допоміжних приміщень житлового будинку, передбачене для експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, що виключає можливість його віднесення до числа нежитлових.
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази, що це приміщення було запроєктовано як самостійний об`єкт нерухомого майна.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приміщення №91, загальної площі 17,3 кв.м., що знаходиться на І поверху у житловому будинку №5 корпус 1 мікрорайону Будівельників у м.Вараш Рівненської області є спільною власністю громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. При цьому, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Відповідно до норм статті 382 Цивільного кодексу України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.
Як визначено нормами статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до статті 6 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Відповідно до статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Відповідно до пункту 10 Розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування" з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Однак, всупереч вимогам Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", 20 квітня 2007 року відповідачем 2 - Виконавчим комітетом Вараської (Кузнецовської) міської ради прийнято рішення "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості - нежитлові приміщення в житлових будинках" №158, яким виконавчий комітет вирішив зокрема:
- доручити Кузнецовському міському бюро технічної інвентаризації оформити право власності на об`єкт нерухомого майна, зокрема на нежитлове приміщення №91 в житловому будинку, який знаходиться за адресою: буд.5, корп. 1, м-н Будівельників, м.Кузнецовськ на праві оперативного управління Кузнецовським міським комунальним підприємством;
- видати свідоцтво про право власності територіальній громаді міста Кузнецовськ на вищезазначені об`єкти у встановленому законом порядку;
- Кузнецовському міському комунальному підприємству здійснити відповідні обліково - реєстраційні дії, щодо вищезазначених об`єктів нерухомості.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
У частині десятій статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.
Згідно з приписами частини 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Згідно з положеннями частини другої статті 318 Цивільного кодексу України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
Одним з основоположних прав людини є право власності. Суд трактує це право у широкому розумінні, спираючись при цьому на норми національного законодавства, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику ЄСПЛ.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Колегія суддів вважає, що під час прийняття спірного рішення відповідач 2 Виконавчий комітет Вараської (Кузнецовської) міської ради не дотримався зазначених гарантій та порушив права співвлаників багатоквартирного будинку.
А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради №158 від 20.04.2007 року "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості - нежитлові приміщення в житлових будинках", в частині оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, видачі свідоцтва про право власності територіальній громаді міста Кузнецовськ на нежитлове приміщення нежитлове приміщення №91 в житловому будинку, який знаходиться за адресою: буд.5, корп. 1, м-н Будівельників, м.Кузнецовськ на праві оперативного управління Кузнецовським міським комунальним підприємством, слід визнати недійсним.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 2007 року на підставі рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради від 20 квітня 2007 року №158, видано свідоцтво серія ЯЯЯ №360128 на нежитлове приміщення в житловому будинку за адресою: Рівненська область, м.Кузнецовськ, м-н Будівельників, буд.5, корп. 1, приміщення 91, про належність на праві комунальної власності територіальній громаді міста Кузнецовськ приміщення загальною площею 18,4 кв.м.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації, у даному випадку - позивача у справі.
У частині 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції чинній до 16.01.2020, тобто на момент звернення позивача з позовом у грудні 2019 року) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. 
Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Однак згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.
Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Отже, у розумінні положень наведеної норми у попередній редакції (яка діяла на час звернення позивача з позовом), а також у розумінні положень частини 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у чинній редакції, ефективним способом судового захисту порушених прав серед інших може бути визнання недійсним та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.
Таким чином, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування, у розумінні норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (стаття 27) є документом, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав на спірне нерухоме майно.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, позовні вимоги про визнання недійсними свідоцтва серія ЯЯЯ №360128 на нежитлове приміщення в житловому будинку за адресою: Рівненська область, м.Кузнецовськ, м-н Будівельників, буд.5, корп. 1, приміщення 91, про належність на праві комунальної власності територіальній громаді міста Кузнецовськ приміщення загальної площі 18,4 кв.м. також підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги пов`язані з вимогою про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради №158 від 20.04.2007 року "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості - нежитлові приміщення в житлових будинках" в оскаржуваній частині та мають на меті захист і відновлення прав позивача на спірне майно.

Щодо додаткового рішення від 12.10.2020 року у справі №918/917/19, колегія суддів ввважає за необхідне зазначити наступне.
Як свідчать матеріали справи, у позові позивач просив стягнути солідарно з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу, яку сторона понесе у зв`язку із розглядом справи, які за попереднім розрахунком становили 1 000,00 грн. за оформлення заяв, клопотань, 2 500,00 грн. оформлення позовної заяви та 5 000,00 грн. за кожне судове засідання.
Із рішення Господарського суду Рівненської області від 01 жовтня 2020 року у справі №918/917/19 вбачається, що судом не вирішено питання про розподіл понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.
Матеріали справи свідчать, що 10.10.2020 позивач звернувся до Господарського суду Рівненської області із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 39 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 11 767,68 грн. судових витрат за проведення будівельно-технічної експертизи.
Згідно договору про надання правової допомоги №16/01 від 06 червня 2019 року (том1/а.с.108-109), відповідно до якого адвокат зобов`язується надавати позивачу правову допомогу з питань пов`язаних із скачуванням права власності  на приміщення №91 в будинку №5 корпус 1 по м-н Будівельників м.Вараш Рівненської області. розмір гонорару за надання правової допомоги згідно договору визначено сторонами згідно із додатком №1, якщо інше не буде узгоджено сторонами.
Згідно додатку №1 до договору №16/01 від 06.06.2019 року сторони погодили розмір гонорару, за яким консультації коштують 1 000,00 грн. за кожну годину, оформлення заяв, запитів, звернень, пояснень 2 500,00 грн. за кожний документ, оформлення адміністративних позовів, відзивів, відповідей на відзив 2 500,00 грн. за кожний документ, супровід справ у судах першої інстанції 5 000,00 грн. за кожне судове засідання.
За розрахунком позивача, останній поніс 39 500,00 грн. витрат з оплати послуг адвоката, в якості доказів таких витрат позивачем долучено рахунки фактури, акти надання-передачі наданих послуг та квитанції до прибуткового касового ордеру, які підтверджують оплату наданих послуг.
Судом першої інстанції було встановлено наступні оплати: 3 000,00 грн. 15 грудня 2019 року; 2 500,00 грн. 20 грудня 2019 року; 2 500,00 грн. 16 грудня 2019 року; 5 000,00 грн. (15 січня 2020 року 3 000,00 грн. + 21 січня 2020 року 2 000,00 грн.); 1 000,00 грн. 20 січня 2020 року; 1 000,00 грн. 20 січня 2020 року; 1 000,00 грн. 20 січня 2020 року; 2 500,00 грн. 31 січня 2020 року; 5 000,00 грн. (3 000,00 грн. 09 лютого 2020 року + 2 000,00 грн. 11 лютого 2020 року); 1 000,00 грн. 13 березня 2020 року; 5 000,00 грн. (3 000,00 грн. 01 вересня 2020 року + 2 000,00 грн. 08 вересня 2020 року); 5 000,00 грн. (3 000,00 грн. 16 вересня 2020 року + 2 000,00 грн. 17 вересня 2020 року); 5 000,00 грн. (3 000,00 грн. 25 вересня 2020 року + 2 000,00 грн. 01 жовтня 2020 року).

Також, згідно платіжного доручення №20 від 11 березня 2020 року позивачем сплачено 11 767,68 грн. за проведення експертизи.
При цьому позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів вище зазначені витрати.
Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення є солідарними до 2 відповідачів, та у зв`язку із задоволенням суд першої інстанції поклав судові витрати понесені у зв`язку з наданням правової допомоги порівну на відповідачів.
Таким чином 19 750,00 грн. витрат понесених у зв`язку з наданням правової допомоги покладено на відповідача 1 - Вараську міську раду, та 19 750,00 грн. витрат понесених у зв`язку з наданням правової допомоги покладено на відповідача 2 - Виконавчий комітет Вараської міської ради, 5 883,84 грн. витрат понесених у зв`язку з проведенням судової експертизи покладено на відповідача 1 - Вараську міську раду, та відповідно 5 883,84 грн. витрат понесених у зв`язку з проведенням судової експертизи покладається на відповідача 2 - Виконавчий комітет Вараської міської ради.

          Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч. 1 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Статтею 126 ГПК України унормовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 статті 126 ГПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 статті 126 ГПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 статті 126 ГПК України).

Згідно статті 127 ГПК України, експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.
У випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.
Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до ч. 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 5 статті 129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядку. Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.
У відповідності до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, передбаченому цим Законом.
Визначення договору про надання правової допомоги також міститься в ст.1 вказаного Закону, відповідно до якої договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано главою 63 ЦК України. Зокрема,  положеннями ст. 903  ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Положеннями ст. 632 ЦК України врегульовано поняття ціни договору, зокрема визначено, що  ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
За змістом ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв
Тобто, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Як встановлено матеріалами справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником надано копію укладеного між ним та адвокатським бюром "Тетяна Русін" Договору про надання правової допомоги № 23 від 04.11.2019, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець бере на  себе зобов`язання представляти інтереси замовника у Господарському суду міста Києва у справі №  910/14193/19, а також визначено  розмір гонорару адвоката за надання послуг в сумі 18 000, 00 грн., копії платіжного доручення № 3 від 11.11.2019  на суму 18 000, 00 грн.,  посвідчення адвоката, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордера на представництво інтересів.
Згідно договору про надання правової допомоги №16/01 від 06 червня 2019 року (том1/а.с.108-109), відповідно до якого адвокат зобов`язується надавати позивачу правову допомогу з питань пов`язаних із скачуванням права власності  на приміщення №91 в будинку №5 корпус 1 по м-н Будівельників м.Вараш Рівненської області. розмір гонорару за надання правової допомоги згідно договору визначено сторонами згідно із додатком №1, якщо інше не буде узгоджено сторонами.
Згідно додатку №1 до договору №16/01 від 06.06.2019 року сторони погодили розмір гонорару, за яким консультації коштують 1 000,00 грн. за кожну годину, оформлення заяв, запитів, звернень, пояснень 2 500,00 грн. за кожний документ, оформлення адміністративних позовів, відзивів, відповідей на відзив 2 500,00 грн. за кожний документ, супровід справ у судах першої інстанції 5 000,00 грн. за кожне судове засідання.
Проте надані  позивачем документи  не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі   статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України”).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вбачається з матеріалів справи, заявлений відповідачем розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності та співмірності таких витрат, надані відповідачем документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування за рахунок відповідачів витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та є співмірним з позовними вимогами. 
Відповідно доводи апелянта в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.
При цьому, апелянтом не надано належних доказів невідповідності заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу критерію реальності адвокатських витрат, неспівмірності понесених відповідачем витрат на адвокатські послуги, отже необхідності  та підстав їх зменшення тощо.
Таким чином, оскільки ціна наданих адвокатом послуг (гонорар) була узгоджена ним з відповідачем у фіксованому розмірі, а сукупність доказів, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, дають підстави вважати, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи, доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Доводи апелянта щодо неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду як законними та обґрунтованими такими, що підтверджуються обставинами й матеріалами справи. 

Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами по справі та не спростовують викладених в рішенні господарського суду Рівненської області від 01.10.2020 р., та додатковому рішенні господарського суду Рівненської області від 12.10.2020 р. у справі №918/917/19  висновків.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги в чатині оскарження рішення господарського суду Рівненської області від 01.10.2020 р. та додаткового рішення господарського суду Рівненської області від 12.10.2020 р. у справі №918/917/19.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення господарського суду Рівненської області від 01.10.2020 р. та додаткове рішення господарського суду Рівненської області від 12.10.2020 р. у справі №918/917/19 прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням обставин справи, а тому відсутні правові підстави для їх скасування.

Щодо поданої позивачем заяви 25.01.2021 року про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем під час розгляду справи №918/917/19 в суді апеляційної інстанції за період з 11.01.2021 по 25.01.2021, колегія суддів зазначає наступне.
          В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що з метою отримання правової (правничої) допомоги щодо ведення справи в судах загальної юрисдикції, між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ОСББ Будівельників 5/1" та адвокатським об`єднанням "Тетяни Русін" в особі адвоката Русін Тетяни Сергіївни було укладено договір про надання адвокатських послуг від 06.06.2019 року №16/01 (далі - Договір) з Додатком №1 до Договору, за яким за правову допомогу при розгляді Справи Адвокатом Адвокатського бюро "Тетяни Русін" (далі - Бюро) отримано плату за надання адвокатських послуг Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку "ОСББ Будівельників 5/1" в період з 11 січня по 25 січня 2021 року представництва інтересів Клієнта в суді апеляційної інстанції у даній справі в розмірі 10 000 грн. 
До заяви долучено розрахунок з описом наданих послуг та вартості кожної з них окремо, а також кількість годин, витрачених на кожну з цих послуг та підтверджуючі документи, а саме:
- представництво адвокатом інтересів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ОСББ Будівельників 5/1" у Північно-західному апеляційному господарському суді 11 січня 2021 року у справі №918/917/19 - 5 000,00 грн.;
- представництво адвокатом інтересів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ОСББ Будівельників 5/1" у Північно-західному апеляційному господарському суді 25 січня 2021 року у справі №918/917/19 - 5000,00 грн.
Всього вартість адвокатських послуг становить 10 000,00 грн.
Також до заяви долучено документи на підтвердження понесених витрат, а саме:
- копія рахунку - фактури від 14.12.2020 року №69"
- акт приймання-передачі наданих послуг №01 від 11.01.2021 року;
- копія платіжного доручення №55 від 22.12.2020 року на суму 5 000,00 грн;
- копія рахунку-фактури від 13.01.2021 року №01;
- акт приймання - передачі наданих послуг №02 від 25.01.2021 року;
- копія платіжного доручення №59 від 18.01.2021 року на суму 5 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1, частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив судове рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що і судове рішення.
Право та порядок подання заяви на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу визначено частиною 8 статті 129 ГПК України, відповідно до якої докази щодо витрат на професійну правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Матеріали справи свідчать, що у відзиві на апеляційну скаргу (вх. №7984/20 від 01.12.2020 року) представником позивача заявлено про стягнення з апелянта витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Рівненської області від 01.10.2020 р. та додаткового рішення Господарського суду Рівненської області від 12.10.2020 р. у справі №918/917/19 без змін, колегія суддів вважає, що витрати за надання правової допомоги позивачу при апеляційному розгляді справи №918/917/19 підлягають стягненню солідарно з  відповідача 1 - Вараської міської ради та відповідача 2 - Виконавчого комітету Вараської міської ради.
Позивачем на підтвердження витрат про надання правової допомоги надані належні та допустимі докази, які судом досліджені вище, та які містять детальний опис наданих послуг, а тому заява позивача (вх. №603/21 від 25.01.2021 року) про відшкодування витрат понесених на правову допомогу є обґрунтованою.
При цьому, апелянтом не надано належних доказів невідповідності заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу критерію реальності адвокатських витрат, неспівмірності понесених відповідачем витрат на адвокатські послуги, отже необхідності  та підстав їх зменшення тощо.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява позивача про (вх. №603/21 від 25.01.2021 року) про відшкодування витрат понесених на правову допомогу підлягає задоволенню в повному обсязі.

          Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги, у зв`язку з відмовою в її задоволенні покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Вараської міської ради Рівненської області на рішення господарського суду Рівненської області від 01.10.2020 р., додаткове рішення господарського суду Рівненської області від 12.10.2020 р. у справі №918/917/19  залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 01.10.2020 р. та додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 12.10.2020 р. у справі №918/917/19 залишити без змін.
3. Стягнути солідарно з Вараської міської ради (34400, Рівненська область, м. Вараш, майдан Незалежності, 1, код ЄДРПОУ 35056612), з Виконавчого комітету Вараської міської ради (34400, Рівненська область, м. Вараш, майдан Незалежності, 2., каб. 1-105., код ЄДРПОУ 03315879) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ОСББ Будівельників 5/1" (34400, Рівненська область, м. Вараш,м-н Будівельників, 5 корпус 1., код ЄДРПОУ 40550339) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн..
4. Господарському суду Рівненської області видати накази.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "29" січня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Демидюк О.О. 

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.  

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.