ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 лютого 2021 року 	м.Дніпро	справа № 160/9991/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду                             від 30 вересня 2020 року у справі № 160/9991/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області в особі ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області в особі ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому спросив:
          - визнати протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Дніпропетровській області щодо не виплати позивачу грошової компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку 2014-2015 років;
          - зобов`язати ГУ МВС України в Дніпропетровській області в особі ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки у 2014-2015 році з урахуванням інфляції в сумі 6 788,98 грн.;
          - зобов`язати ГУ МВС України в Дніпропетровській області в особі ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу суму середнього заробітку на весь період затримки невиплати компенсації за невикористану відпустку з 28.01.2019р. по 16.06.2019р. з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів у розмірі 74 316,41 грн.
          Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що позивач з 19.05.2014р. по 28.01.2015р. проходив службу на посаді міліціонера у відповідача. 28.01.2015р. позивач звільнився за власним бажанням. Розмір відпустки позивача за відпрацьований час становить у 2014 році - 18 днів, а у 2015 році - 2 днів. Відповідач під час звільнення не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку 2014-2015 років.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня               2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
          Із рішенням суду не погодився позивач та подав апеляційну скаргу. Посилаючись на ігнорування судом першої інстанції законодавства України, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, позивач просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року                              у справі № 160/9991/20 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
          В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при розгляді справи по суті взагалі не досліджено довідку №1/К-220/103/ЛК-2020 від 21.01.2020р. Звертає увагу на те, що жодним законом не передбачено, що підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про його звільнення.
          Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві стверджує, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, вважає, що підстави для скасування рішення суду відсутні.
          Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
          Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
          З матеріалів справи встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ (міліції), зокрема, у батальйоні патрульної служби міліції особливого призначення «Артемівське» ГУМВС, що підтверджується копією наказу відповідача від 19.05.2014р.                  № 130 о/с, яка міститься у матеріалах справи.
          Наказом відповідача від 28.01.2015 року № 26 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням з 28.01.2015 року; невикористана частина чергової відпустки за 2015 рік становить 2 доби (а.с. 14).
          Позивач звертався до відповідача із заявою про надання інформації щодо наявності невикористаної чергової та додаткової відпустки за 2014-2015 роки та чи виплачувалась компенсація за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки                                           у 2014-2015 роках (а.с. 21).
          Листом ГУ МВС України в Дніпропетровській області №1/К-220/103/ЛК-2020 від 21.01.2020р. позивача повідомлено, що за фактично відпрацьований у 2014 році час невикористана частина відпустки склала 18 діб. Крім того, позивачу була нарахована грошова компенсація за 2 доби невикористаної частини чергової відпустки                                       за 2015 рік (а.с. 22).
           28.01.2020р. позивач звернувся із заявою до відповідача, та просив повідомити:
           1. Чи використовувалась мною частина чергової відпустки за 2014 рік (18 діб), як що так то коли?
           2. Чи була нарахована та виплачена грошева компенсація за не використану частину чергової відпустки за 2014рік при звільнені в 2015 році чи буть який другий час?
           3. Надати розрахункові листи заробітної плати, в котрих включені усі види грошевого забезпечення - включно нарахування та виплата грошової компенсації (її розмір) за невикористану частину чергової відпустки за 2015рік (а.с. 25).
          Листом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 27.02.2020р. позивачу повторно повідомлено, що за фактично відпрацьований у 2014 році час невикористана частина відпустки складала 18 діб. У зв`язку з тим, що позивач був звільнений з органів внутрішніх справ з 28 січня 2015 року, правових підстав для виплати компенсації за невикористану в році звільнення відпустку (тобто за 2015 рік) не було (а.с. 24).
           06.05.2020р. позивач звернувся до відповідача з вимогою виплатити компенсацію за невикористану відпустку за 2014-2015 роки та індексацію (а.с. 25).
          Позивачу відмовлено у виплаті, оскільки останній був звільнений з органів внутрішніх справ 28.01.2015р., у 2015 році позивачем було не відпрацьовано жодного повного календарного місяця служби. Крім того, чинним законодавством не передбачено виплати компенсації за невикористані у попередніх роках дні відпустки.
          Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
          Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.
          Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
          На момент виникнення спірні правовідносини між сторонами були врегульованими Законом України «Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі постанова №114), та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка затверджена наказом МВС України від 31.12.2007 року № 499 (далі - наказ № 499).
          Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про міліцію» форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.
          Відповідно до пункту 49 постанови №114 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.
          Чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року (п.52 постанови №114).
          Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства (п.56 постанови №114).
          Відповідно до п.1.5 наказу № 499 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.
          Грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право (п.1.12 наказу № 499).
          Таким чином, відповідно до вимог Закону України «Про міліцію» та постанови №114, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу, зокрема, стосовно порядку та умов надання відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.
          У відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу, відповідачем зазначено, що 25.02.2020 року член ліквідаційної комісії ГУМВС Бутенко О.В. повідомила голову ліквідаційної комісії ГУМВС про те, що останньою було встановлено, що в наказі ГУМВС від 28.01.2015 року № 26 о/с в частині звільнення з ОВС України міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Артемівськ» ГУМВС, старшини міліції ОСОБА_1 , помилково зазначено абзац про невикористану частину чергової відпустки за 2015 рік у кількості 2 діб, у зв`язку із чим член ліквідаційної комісії ГУМВС Бутенко О.В. просить внести зміни до зазначеного наказу ГУМВС від 28.01.2015 року № 26 о/с.
          Наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 26.02.2020 року № 1 о/с «по особовому складу» внесено зміни до наказу від 28.01.2015 року № 26 о/с, а саме: виключено з наказу фразу «невикористана частина чергової відпустки за 2015 рік складає 2 доби».
          Тобто, у наказі про звільнення позивача від 28.01.2015 року № 26 о/с з урахуванням внесених до нього змін не визначено кількість днів невикористаної відпустки.

          Позивач у встановленому порядку наказ про звільнення від 28.01.2015 року № 26 о/с та наказ від 26.02.2020 року № 1 о/с, які є актами індивідуальної дії та на підставі яких проводиться виплата коштів, в судовому порядку не оскаржив.
          Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за умови чинності даних наказів без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, вимога про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористану відпустку є передчасною та такою, що суперечить процедурі проведення таких виплат.
          У даному випадку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.
          З урахуванням вищевикладеного, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
          Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня               2020 року у справі № 160/9991/20 - залишити без змін.

          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак