ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2021 року          м.Дніпро         Справа №  904/5176/20
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.,  
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Вихрицький Р.П. пом. адвоката, довіреність № 0502/21  від 05.02.2021 р.;
представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційної фірми "Перспектива" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2020, ухвалене суддею Мельниченко І.Ф. (м. Дніпро), повний текст якого складений 23.11.2020, у справі №904/5176/20 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія А Плюс", м. Київ 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційної фірми "Перспектива", м. Марганець Дніпропетровської області 
про стягнення заборгованості в сумі 396 134,92 грн   
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія А Плюс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційної фірми "Перспектива" про  стягнення 396 134,92 грн, з яких: 358 896,37 грн.  сума заборгованості за договором поставки № 1902/20 від 19.02.2020; 27 103,54 грн. - пені; 5 471,70 грн. - річних; 4 663,31 грн. – інфляційних втрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки № 1902/20 від 19.02.2020 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 у справі №904/5176/20 позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційної фірми "Перспектива" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія А Плюс"  358    896,37 грн. - основного боргу, 27103,54 грн.– пені, 5471,70 грн. – річних, 1794,48 грн. – інфляції грошових коштів, 5898,99 грн. - судового збору.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційної фірми "Перспектива", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема ухвалення рішення за відсутності відповідача не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового розгляду, нез"ясування обставин справи, просить рішення суду від 18.11.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.  
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що господарським судом не дотримані імперативні приписи щодо направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі відповідачу у справі, тому останній був позбавлений можливості реалізації права на подання відзиву на позовну заяву, так і заперечень на відповідь на відзив, передбачених нормами ст.ст.178, 184 ГПК України, в зв"язку з чим також нівельовано право апелянта, як учасника провадження, на отримання інформації стосовно справи.   
Також апелянт визнаючи в апеляційній скарзі факт узгодження з позивачем специфікацій № 1 від 19.02.2020 на суму 159 258,87 грн, № 2 від 19.02.2020 на суму 154 815,00 грн, № 3 від 19.02.2020 на суму 54 822,50 грн, факт поставки товару на суму 368 896,37 грн за видатковими накладними №№5, 6, 7 та його часткової оплати на суму 10 000 грн., стверджує про відсутність заборгованості за неоплачений товар в сумі 358 896,37 грн, зазначаючи, що не отримував претензії від 14.09.2020; не отримував на підпис від позивача будь-яких документів первинної бухгалтерської документації, як-то видаткові накладні, рахунки-фактури тощо, що, в свою чергу, не породжує для нього обов"язку з оплати. 

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія А Плюс", у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, ухваленим  з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у деяких місцях апеляційної скарги містяться технічні помилки, оскільки зазначений інший номер справи, яка не має відношення до цього провадження; також звертає увагу суду, що до позовної заяви позивачем долучено докази відправлення відповідачу копії позовної заяви листом з описом вкладення; копію позовної заяви направлено за адресою місцезнаходження відповідача та отримано останнім, згідно даних АТ "Укрпошта" щодо відстеження поштового відправлення, 22.09.2020, що засвідчує обізнаність відповідача з наявною відносно нього справою. 
Спростовуючи твердження відповідача про неотримання претензії щодо сплати заборгованості, позивач зауважує, що в матеріалах справи містяться докази направлення претензії відповідачу 15.09.2020 та отримання документів ним згідно відстеження листа АТ "Укрпошта" 22.09.2020. Також позивач зауважує, що умовами договору №1902/20 від 19.02.2020 взагалі не передбачене досудове врегулювання спору, зокрема направлення відповідачу претензії у випадку заборгованості, перед подачею позову до суду. 
Зазначає, що аналогічно відповідачем отримані й інші документи по справі, зокрема, клопотання про долучення доказів, заяви про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції. Таким чином, доводами про неотримання позовної заяви та претензії відповідач вводить суд в оману та надає недостовірну інформацію.
З урахуванням наведення апелянтом недостовірної інформації стосовно процесуальних документів, поданих позивачем, вважає, що інші доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, зокрема щодо не направлення ухвал, повісток, судових рішень, вважає також безпідставними та необґрунтованими. 
Позивач наголошує, що в своїй апеляційній скарзі відповідач визнає узгодження специфікацій між сторонами та поставку товару за видатковими накладними на загальну суму 368 896,37 грн., оплату 10 000 грн заборгованості. Договором обумовлений строк оплати товару – протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару від всієї замовленої партії товару. Оскільки у справі містять докази оплати лише 10 000 грн, а інших доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, то вказане свідчить про наявність заборгованості відповідача перед позивачем. 
Доводи відповідача стосовно відсутності первинної документації спростовуються як твердженнями самого відповідача, наведеними в апеляційній скарзі, так і матеріалами справи, зокрема підписаними договором, специфікаціями, видатковими накладними між сторонами, фактом часткової оплати відповідачем товару. 
Позивач звертає увагу, що відповідно до положень ст.74 ГПК України відповідачем не доведені належним чином обставини відсутності заборгованості, в той час, як позивач додатково надає на підтвердження реальності здійсненої поставки товару податкові накладні, зареєстровані податковим органом, до яких, зокрема, відповідач не надав жодних заперечень та, відповідно, включив вказані у цих накладних суми до свого податкового кредиту, що свідчить, в свою чергу, про прийняття їх відповідачем та завершує цикл поставки товару.
Одночасно у відзиві на апеляційну скаргу позивачем заявлений попередній розмір витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 21 000 грн та зазначено про необхідність надання строку згідно ч.8 ст.129 ГПК України для подання доказів в підтвердження понесених витрат.  
Додаткові докази (податкові накладні), подані позивачем до суду апеляційної інстанції, не приймаються колегією суддів, як подані з порушенням порядку та строку подачі доказів, визначених частинами 2, 4 ст.80, ч.3 ст.269 ГПК України.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.12.2020 (суддя Іванов О.Г.) апеляційну скаргу відповідача залишено без руху. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, а саме: уточнення вимог апеляційної скарги щодо дати оскаржуваного рішення, доплати судового збору у сумі 7413,03 грн на відповідні реквізити суду апеляційної інстанції, подання доказів направлення апеляційної скарги позивачу листом з описом вкладення.
Вказану ухвалу отримано апелянтом 05.01.2021, отже, недоліки скарги мали бути усунені у строк до 15.01.2021.
16.01.2021 від скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків скарги (подана до відділення поштового зв"язку 14.01.2021)  із долученими до неї новою редакцією апеляційної скарги, з урахуванням вірної дати оскаржуваного рішення, платіжним дорученням № 2906 від 14.01.2021 про сплату 7413,00 грн судового збору, які зараховані до державного бюджету, доказами направлення скарги позивачу. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.01.2021 (колегія суддів у складі: головуючий Іванов О.Г. (доповідач), Дармін М.О., Антонік С.Г.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційної фірми "Перспектива" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 у справі №904/5176/20; розгляд справи призначений в судовому засіданні на 15.02.2021.
02.02.2021 представником позивача адвокатом Протасом Олександром Миколайовичем подано клопотання про надання можливості помічнику адвоката Вихрицькому Роману Павловичу взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Також відповідне клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів подано безпосередньо помічником адвоката Вихрицьким Р.П. 
Ухвалою від 03.02.2021 судом апеляційної інстанції відмовлено в задоволенні вказаних клопотань, оскільки представництво інтересів в суді відноситься до виключних процесуальних повноважень адвоката, а також через невідповідність довіреності від 18.01.2021 №1801Д, виданої на ім"я Вихрицького Р.П., нормам Господарського процесуального кодексу України щодо повноважень на представництво інтересів сторони у малозначній справі.
10.02.2021 на адресу Центрального апеляційного господарського суду від представника позивача Вихрицького Р.П., надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яка задоволена ухвалою суду від 10.02.2021. 
Відповідач (скаржник), належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа на його електронну адресу, зазначену ним в апеляційній скарзі (18.01.2021), у судове засідання, призначене на 15.02.2021, не з`явився, в зв"язку з чим ухвалою суду від 15.02.2021 судове засідання відкладене на 02.03.2021; наступне судове засідання вирішено проводити в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів позивача.
25.02.2021 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання позивача про участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, яке залишено без розгляду ухвалою суду від 26.02.2021, як таке, що подано з питання, яке вже вирішено судом. 
В судове засідання 02.03.2021 відповідач (апелянт) належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа на його електронну адресу, зазначену ним в апеляційній скарзі (ухвала від 15.02.2021 доставлена відповідно 15.02.2021) повторно не з"явився; будь-яких клопотань з цього приводу не заявив. 
Відповідно до відомостей Державного реєстру судових рішень, ухвала про відкриття апеляційного провадження від 18.01.2021 оприлюднена 19.01.2021, ухвала про відкладення судового розгляду від 15.02.2021 оприлюднена 16.02.2021.
Згідно зі ст. ст. 2, 3 та 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання. Для доступу до судових рішень Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб- порталі судової влади України. 
При чому, згідно зі ст. 11 цього Закону, не пізніше 01.06.2006 забезпечено постійне внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень електронних копій судових рішень Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих адміністративних судів, апеляційних та місцевих господарських судів, апеляційних загальних судів, а внесення судових рішень місцевих загальних судів - не пізніше 1 січня 2007 року.
Як зазначалось вище, ухвала про відкриття апеляційного провадження. як і ухвала про відкладення розгляду справи були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому скаржник завчасно мав змогу ознайомитися з їх змістом, в тому числі із датою та часом судового засідання.

Також відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Справа "Пономарьов проти України", "Олександр Шевченко проти України", "Трух проти України" та ін.).
Таку позицію також викладено в ряді рішень Верховного Суду (ухвали від 22.01.2021 у справі № 911/1902/17, від 25.01.2021 у справі № 922/614/19, від 25.01.2021 у справі № 910/18950/19 та ін.).
Зокрема, відповідно до цих ухвал сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.
Отже, заявник апеляційної скарги, який був ініціатором апеляційного провадження та, відповідно, достеменно знав про його наявність, не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про рух судової справи, користуючись засобами поштового зв`язку, відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень, тощо, тобто в розумні інтервали часу мав вживати заходів, щоб дізнатись про стан даного апеляційного провадження та зобов`язаний сумлінно користуватися наданими йому процесуальними правами.
З огляду на те, що     на час призначення     судового засідання у даній справі - 15.02.2021 та судового розгляду 02.03.2021     на території Дніпропетровської області були послаблені протиепідемічні заходи, дозволено     регулярні та нерегулярні     пасажирські перевезення у    міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні, колегія суддів вважає, що відповідач,     який     знаходиться у м. Марганець Дніпропетровської області,    мав можливість прибути до приміщення суду, взяти участь у судовому засіданні як особисто,     через представника, так         і     шляхом участі в судовому засіданні у режимі відеоконференції,    як у суді, так і поза межами суду.
Будь-яких     причин неможливості    взяти участь у     судовому засіданні     з використанням     вищезазначених механізмів відповідач не     зазначив.
В даному випадку, судом дотримано основних засад господарського судочинства, забезпечена рівність учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, забезпечено право на апеляційний перегляд рішення суду. Сторони мали рівну можливість подати письмові заяви по суті справи, зокрема, позовну заяву, відзив на позов, заперечення на відзив, пояснення та клопотання, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу.
Зважаючи на належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, неявку його представника у судове засідання, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представника відповідача.
В судовому засіданні 02.03.2021 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до    ст. 269 Господарського процесуального кодексу України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1    ст. 74 Господарського процесуального кодексу України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Предметом доказування у справі є обставини щодо укладення між сторонами договору, його належного виконання позивачем, неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині повного та своєчасного розрахунку за отриманий товар, суми заборгованості.
19.02.2020 між "Будівельна компанія А Плюс" (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційної фірми "Перспективи" (далі - Покупець) укладено договір поставки № 1902/20 (далі – Договір), відповідно до предмету якого Постачальник зобов`язується у порядку та строки, встановлені даним Договором передати у власність Покупця товар у визначеному асортименті, кількості, відповідної якості та за погодженими цінами, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар (п.1.1 договору).
Кількість і асортимент кожної партії товару, що поставляється, вказується у накладних.
Накладні оформлюються на кожну партію товару, що поставляється та мають силу специфікацій до Договору (пункт 1.2 Договору).
Загальна кількість товару, що підлягає поставці за даним договором, визначається як наростаюча кількість по всіх поставках, здійснених згідно з оформленими накладними. 
За пунктом 2.1 Договору поставка конкретної партії товару здійснюється на підставі замовлення Покупця.
Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Договору ціна товару, що поставляється по даному Договору є договірною й вказується в накладних на кожну партію товару. Ціна на товар встановлюється у національній валюті України та після погодження сторонами специфікації, що є невід`ємним додатком до договору, та рахунку є твердою.
Покупець перераховує Постачальнику оплату, згідно наданих Специфікацій, у безготівковій формі на вказаний у Договорі рахунок, протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів, з дати отримання товару від всієї замовленої партії товару. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника.
Пунктом 6.2 Договору сторони погодили, що за порушення строків оплати товару, визначених Договором, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару. Пеня нараховується за весь час прострочення виконання договірних зобов`язань Покупцем.
Відповідно до пункту 9.1 Договору даний Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2020. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про своє бажання розірвати договір не пізніше ніж за 10 днів до закінчення строку його дії, дія Договору продовжується на наступний календарний рік на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій необмежена. 
Сторонами договору погоджені специфікації № 1 від 19.02.2020 на суму 159    258,87 грн.; №2 від 19.02.2020 на суму 154    815,00 грн.; №3 від 19.02.2020 на суму 54    822,50 грн., якими визначено асортимент товару та його кількість, строк в який оплата здійснюється –  протягом 14 календарних днів з моменту отримання  товару.
27.02.2020 на виконання умов договору позивач здійснив на адресу відповідача поставку товару на загальну суму 368    896,37 грн., що підтверджується видатковими накладними №№ 5, 6, 7, підписаними сторонами та скріпленими печатками підприємств, копії яких залучено до матеріалів справи (а.с. 17-19), довіреностями відповідача на отримання товару №№25, 26, 27 від 26.02.2020. Видаткові накладні підписані без будь-яких зауважень щодо кількості, якості, вартості поставленого товару; довіреності відповідача містять посилання на рахунки №№1, 2, 3 від 25.02.2020. 
З урахуванням умов оплати узгоджених сторонами, строк оплати товару є таким, що настав 12.03.2020 (включно). Отже, з 13.03.2020 зобов"язання відповідача з оплати поставленого товару є  простроченим. 
05.06.2020 відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості на суму 10    000,00 грн., що підтверджується банківською випискою, яка долучена до матеріалів справи (а.с. 38).
Листом від 14.09.2020 Позивач на адресу відповідача направлена претензія № 14/09/20/01 про погашення заборгованості у сумі 396    134,92 грн.
Відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість за отриманий товар не сплатив, що і стало підставою звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду. 

Задовольняючи позовні вимоги частково, господарський суд виходив з того, що наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують поставку позивачем товару відповідачу за договором від № 1902/20 від 19.02.2020, а також неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо його оплати в сумі 358 896 грн. 37 коп.
Згідно здійсненої судом перевірки пеня за період з 13.03.2020 по 14.09.2020 (без включення до періоду дня часткової оплати суми боргу – 05.06.2020) складає 27 103 грн. 54 коп.
Згідно здійсненої судом перевірки  річні за період з 13.03.2020 по 14.09.2020 (без включення до періоду дня часткової оплати суми боргу – 05.06.2020) складають 5471 грн. 70 коп., в той час як інфляційні нарахування позивачем розраховано невірно, оскільки заявлено до стягнення суму 4663,31 грн за період з березня 2020 по серпень 2020 року, поряд з тим, як інфляційні втрати мають розраховуватись за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж. За розрахунком суду інфляційні втрати складають 1794,48 грн за період квітень 2020 – серпень 2020, які і присуджені судом до стягнення.  

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.
Правовідносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.
Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і  сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.
Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору поставки товару, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2      ст. 712 ЦК України).
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору поставки товару позивачем поставлено відповідачу товару на суму 368 896 грн. 37 коп., що підтверджується підписаними сторонами без будь-яких зауважень видатковими накладними від 27.02.2020 №5 на суму 154 815 грн. 00 коп., від 27.02.2020 № 6 на суму 54 822 грн. 50 коп., № 7 від 27.02.2020 на суму 159 258 грн. 87 коп. (а.с. 17-19).
Вказаний товар був прийнятий Відповідачем, що підтверджується підписом представника отримувача (відповідача) та відбитком печатки Відповідача на відповідних накладних без зауважень та заперечень, а також довіреностями від 26.02.2020 №25, 26, 27 (а.с.20-22).
При отриманні товару відповідачем не подавалось жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за договором зобов`язань з поставки товару, в тому числі щодо неналежної якості та неналежної комплектності.
У довіреностях міститься посилання на рахунки №№1, 2, 3 від 25.02.2020, при цьому умовами договору та специфікацій визначено, що оплата товару здійснюється у безготівковій формі на вказаний у Договорі рахунок, протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів, з дати отримання товару від всієї замовленої партії товару.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1). Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. 
Оскільки укладений між позивачем та відповідачем договір поставки є оплатним, то обов`язку продавця передати у власність товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість отриманого товару.
Зобов`язання відповідача, щодо оплати за отриманий товар передбачено умовами договору та нормами законодавства.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до Специфікацій №1, 2, 3 та умов договору оплату покупець здійснює протягом 14-ти календарних днів з моменту отримання товару на розрахунковий рахунок, зазначений у договорі. 
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що обов`язок відповідача оплатити товар за накладними від 27.02.2020 № 5, 6, 7 на суму 368 896 грн. 37 коп. виникає відповідно до Специфікацій протягом 14-ти календарних днів від дати його прийняття, а саме з 27.02.2020 по 12.03.2020. Прострочення починається з 13.03.2020.  
Отже, за результатами аналізу видаткових накладних господарський суд дійшов правильного  висновку, що строк оплати товару отриманого за видатковими накладними є таким, що настав.
Доказів повної оплати товару в сумі 368 896 грн. 37 коп. або доказів повернення вказаного товару Позивачу Відповідачем до суду не надано.
Як підтверджується матеріалами справи, відповідачем частково здійснено оплату поставленого товару, а саме 05.06.2020 сплачено 10      000 грн. 00 коп. У зв`язку з чим, з урахуванням здійсненої оплати, у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 358 896 грн. 37 коп.
На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості перед позивачем відповідачем не надано.
Доводи заявника апеляційної скарги про відсутність заборгованості за неоплачений товар в сумі 358 896,37 грн, оскільки останній не отримував претензії від 14.09.2020, не отримував на підпис від позивача будь-яких документів первинної бухгалтерської документації, як-то видаткові накладні, рахунки-фактури тощо, що, в свою чергу, не породжує для нього обов"язку з оплати, спростовуються матеріалами справи, зокрема наявними первинними документами у справі (видатковими накладними), які є свідченням здійснення господарської операції та підставою для оплати поставленого товару.
Крім того, будь-яких інших доказів погашення заборгованості за поставлений товар матеріали справи не містять, а відповідачем навіть із апеляційною скаргою не надано.  
Відповідно до ч. 1    ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк встановлений договором, або законом.
З урахуванням наведеного, господарський суд дійшов підставного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційної фірми "Перспектива"    на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія А Плюс"    358 896 грн. 37 коп. - основного боргу за поставлений товар за договором поставки № 1902/20 від 19.02.2020 є обґрунтованими, доведеними, заснованими на договорі і законі та є такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що в підтвердження наявної заборгованості позивачем наданий до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2020-09.09.2020, підписаний ним одноособово, а також докази надсилання претензії від 14.09.2020 та цього акту звірки на адресу відповідача. При цьому, згідно наданого позивачем опису вкладення у цінний лист від 15.09.2020, на адресу відповідача направлені лист про повернення коштів вих..№20/02-20 від 20.02.2020 та акт звірки взаємних розрахунків за період 01.11.2019-14.08.2020 (а.с.26), що не може слугувати підтвердженням направлення претензії від 14.09.2020 та акту звірки за період 01.01.2020-09.09.2020.
В той же час, колегія суддів зауважує, що відсутність складеного між сторонами акту звірки взаємних розрахунків не спростовує висновків господарського суду про розмір основної заборгованості, оскільки акти звірки взаємних розрахунків не є первинними документами, що підтверджують господарські операції між сторонами; в даному випадку розмір заборгованості підтверджено саме первинними документами (видатковими накладними, випискою з банківського рахунку), а обов"язкової умови щодо досудового врегулювання спору шляхом направлення претензії (вимоги) укладений між сторонами договір не містить. Умови оплати поставленого товару також чітко визначені сторонами в договорі та специфікаціях і не залежать від пред"явлення вимоги по оплаті (згідно зі ст.530 ГПК України). 

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України).
Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).
За приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. 
Відповідно до пункту 6.2. Договору сторони погодили, що за порушення строків оплати товару, визначених Договором, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару. Пеня нараховується за весь час прострочення виконання договірних зобов`язань Покупцем.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підтвердження понесення інфляційних втрат та в обґрунтування здійснених нарахувань 3% річних і пені у зв`язку із простроченням Відповідачем строку оплати поставленого товару Позивачем у позовній заяві наведені відповідні розрахунки (а.с. 1-3).
На підставі викладеного, враховуючи розрахунок Позивача (межі зазначеного ним періоду), дні фактичної сплати Відповідачем суми боргу, положення  частини п`ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, колегія суддів відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені прийшла до висновку, що місцевим господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 27 103     грн. 54 коп. – пені за загальний період з 13.03.2020 по 14.09.2020; 5471 грн. 70 коп. – 3% річних за період з 13.03.2020 по 14.09.2020 та 1794     грн. 48 коп. – інфляційних нарахувань за період з квітня по серпень 2020 року, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання з боку відповідача мало місце та з урахуванням невірного обчислення інфляційних втрат позивачем.
Крім того, колегія суддів констатує, що рішення суду в частині правильності нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені заявником апеляційної скарги не оскаржується, відповідачем власного контррозрахунку не надано.

Щодо доводів апелянта про порушення господарським судом норм процесуального права, зокрема не дотримання імперативних приписів щодо направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі відповідачу у справі, що  позбавило останнього можливості реалізації права на подання відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив, передбачених нормами ст.ст.178, 184 ГПК України, в зв"язку з чим також нівельовано право апелянта, як учасника провадження, на отримання інформації стосовно справи, то вони відхиляються колегією суддів, оскільки в матеріалах справи наявне поштове повідомлення від 07.10.2020 (а.с.34), направлене на зареєстровану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань адресу, яким підтверджується отримання апелянтом ухвали про відкриття провадження у справі. Отже, заявник апеляційної скарги достеменно знав про наявну відносно нього справу та не був позбавлений права користуватись передбаченими нормами Господарського процесуального кодексу України правами сторони у справі як щодо подачі заяв по суті справи, так і участі в засіданнях у справі.  

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -                                                      
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційної фірми "Перспектива", м. Марганець Дніпропетровської області  на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 у справі № 904/5176/20 – залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 у справі №904/5176/20 – залишити без змін.
Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційної фірми "Перспектива", м. Марганець Дніпропетровської області за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено та підписано 12.03.2021.
         
Головуючий суддя                                                                                           О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                              М.О. Дармін

Суддя                                                                                                                         С.Г. Антонік