ОКРЕМА ДУМКА

18 січня 2021 року 
Київ
справа №932/7911/20
адміністративне провадження №К/9901/34207/20
Окрема думка судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Берназюка Я.О. на ухвалу Верховного Суду від 30 грудня 2020 року у справі №  932/7911/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання неконституційними окремих положень нормативного акта суб`єкта владних повноважень, відмову у призначенні соціальних виплат та зобов`язання вчинити певні дії,
Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку; про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні; окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Суть ухвали Верховного Суду від 30 грудня 2020 року у справі № 932/7911/20: відмовлено у відкритті касаційного провадження на ухвалу суду апеляційної інстанції про залишення без розгляду заяви позивача про забезпечення позову.
Основні мотиви постановлення ухвали Верховного Суду від 30 грудня 2020 року у справі № 932/7911/20: ухвала суду апеляційної інстанції, якою повернуто заяву про забезпечення позову без розгляду відсутня у переліку ухвал, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку відповідно до частини третьої статті 328 КАС України.
Основні мотиви незгоди з ухвалою Верховного Суду від 30 грудня 2020 року у справі №932/7911/20: переглядаючи ухвали суду апеляційної інстанції, постановлені з процесуальних питань, Верховний Суд забезпечує другий (апеляційний) перегляд судових рішень, право на ініціювання якого є конституційною гарантією.
Суть спору та винесені рішення
Фізична особа звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради про визнання неконституційними окремих положень нормативного акта суб`єкта владних повноважень, відмову у призначенні соціальних виплат та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2020 року заяву позивача про забезпечення позову повернуто без розгляду.
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції про повернення заяви про забезпечення позову, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Детальні мотиви постановлення ухвали Верховного Суду від 30 грудня 2020 року у справі № 932/7911/20
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно з частиною третьою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції: про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Предметом оскарження у цій справі є ухвала суду апеляційної інстанції про повернення без розгляду заяви про забезпечення позову.
Ухвала суду апеляційної інстанції, якою повернуто заяву про забезпечення позову без розгляду відсутня у переліку ухвал, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку відповідно до частини третьої статті 328 КАС України.
Враховуючи те, що у частині третій статті 328 КАС України наведений вичерпний перелік ухвал суду апеляційної інстанції, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, ухвала про повернення без розгляду заяви про забезпечення позову касаційному оскарженню не підлягає.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Детальні мотиви незгоди з ухвалою Верховного Суду від 30 грудня 2020 року у справі №  932/7911/20.
Переглядаючи ухвали суду апеляційної інстанції, постановлені з процесуальних питань, Верховний Суд забезпечує другий (апеляційний) перегляд судових рішень, право на ініціювання якого є конституційною гарантією (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Згідно з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року (пункт «b» статті 7) при розгляді можливості вжиття заходів, що стосуються судів третьої інстанції, державам слід мати на увазі, що справи вже пройшли слухання в двох інших судах.
Позиція Європейського суду з прав людини полягає також у тому, що з огляду на особливий статус вищих судів, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється після розгляду справи судом першої інстанції, а потім - апеляційної інстанції (рішення у справах «Levages Prestations Services v. France», заява № 21920/93, пункт 44; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain», заява № 26737/95, пункт 37).
Тому, вирішуючи питання про відкриття або відмову у відкритті провадження щодо перегляду ухвал суду апеляційної інстанції, постановлених з процесуальних питань, Верховний Суд не може керуватися статтею 328 КАС України, яка регулює питання третього (касаційного) перегляду судового рішення.
Відмовити у відкритті провадження щодо перегляду ухвал суду апеляційної інстанції, винесених з процесуальних питань, Верховний Суд може, зазначивши обґрунтовані мотиви по суті касаційної скарги, лише відповідно до частини другої статті 333 КАС України, згідно з якою у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Враховуючи зазначене вище, вважаю, що Верховний Суд повинен був розглянути питання про наявність підстав для відмови у відкритті касаційне провадження в справі №  826/10834/14 за касаційної скаргою на ухвала суду апеляційної інстанції про повернення без розгляду заяви про забезпечення позову лише відповідно до частини другої статті 333 КАС України.

Суддя Верховного Суду                                                                      Я.О. Берназюк