КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
_________________________
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
справа № 756/1853/15-ц                            Головуючий у 1-й інстанції суддя: Тітов М.Ю.
 
19 січня 2021 року                                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
судді-доповідача - Саліхова В.В.
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В., 
секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2015 року  ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 9 281 400 грн.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_3 суму заборгованості у розмірі 9 281 400,00 грн. та судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення судом норм процесуального права, на неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи. 
Зазначає, що позов подано неналежним представником за відсутності повноважень відповідно до вимог законодавства. Вказує, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, чим порушуються засади справедливості, добросовісності та розумності, а тому підлягає зменшенню.
Звертає увагу на відсутність спроможності відповідача сплачувати неспівмірні з основною заборгованістю штрафні санкції.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін. Зазначає, що відповідач завчасно та належним чином повідомлявся про судові засідання за зареєстрованим місцем проживання. Вказує, що довіреність від імені позивача є належним доказом на підтвердження повноважень представника. Звертає увагу на те, що після закінчення визначеного договором строку і по тепер жодних коштів позичальником повернуто не було.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2031/2021	
У судовому засіданні представник  ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце слухання справи про причини неявки суд не повідомив.
На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності позивача.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язання повернути кошти позивачу в термін визначений договором позики не виконав, а тому права позивача підлягають захисту.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 23.01.2013 між  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю. та зареєстровано за №44, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 639 440,00 грн., що еквівалентно 80 000,00 доларів США. Кінцевий строк погашення позики 26.07.2013 (а. с. 10).
Пунктом 4.2 договору позики встановлено що за несвоєчасне повернення позики відповідач зобов`язався сплатити позивачу неустойку у розмірі 1% від суми заборгованості за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.
Відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів відповідно до умов договору не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 9 281 400,00 грн., яка складається із: основної заборгованості за договором позики - 1 996 000 грн. та неустойки у розмірі 7 285 400 грн.
Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що позичальник, який підписав договір позики, погодився на його умови, повинен належним чином його виконувати.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Пунктом 4.2 договору позики встановлено що за несвоєчасне повернення позики відповідач зобов`язався сплатити позивачу неустойку у розмірі 1% від суми заборгованості за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.
Таким чином, позичальник, який добровільно погодився на умови договору позики, повинен був належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки відповідно до закону.
Встановлено, що 23.01.2013 між  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю. та зареєстровано за №44, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 639 440,00 грн., що еквівалентно 80 000,00 доларів США. Кінцевий строк погашення позики 26.07.2013 (а. с. 10).
Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.
Відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів відповідно до умов договору не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 9 281 400,00 грн., яка складається із: основної заборгованості за договором позики - 1 996 000 грн. та неустойки у розмірі 7 285 400 грн.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про стягнення із позичальника основної заборгованості за договором позики та пені правильними.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, а тому підлягає зменшенню не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до умов договору позики встановлено що за несвоєчасне повернення позики відповідач зобов`язався сплатити позивачу неустойку у розмірі 1% від суми заборгованості за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.
Таким чином, сторони передбачили умовами договору позики розмір пені, який підлягає сплаті у разі прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до ч.3ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Аналіз, вищезгаданої норми права дає можливість прийти до висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання судом оцінки поданим учасниками справи доказам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій.
Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим з огляду на інтереси сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначність прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайне добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Матеріали справи свідчать про те, що позичальником вказаний договір не оскаржувався, недійсним судом не визнавався, а тому підлягає до виконанню позичальником, який погодився з його умовами, засвідчивши своїм підписом.
Судом апеляційної інстанції, за клопотанням представника відповідача по справі оголошувалася перерва для надання доказів про правомірну поведінку відповідача після пред`явлення вимог про повернення боргу та надання доказів на підтвердження виключних обставин, які заважали йому виконувати вказані зобов`язання. 
Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження вищезгаданих обставин представник відповідача не надав.
Більш того, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції було з`ясовано, що про відповідну вимогу відповідачу було відомо, ще в 2015 році, але будь-яких дій направлених на його погашення він не вчиняв.
За таких обставин, суд не знаходить законних підстав для задоволення клопотання про зменшення розміру вказаних штрафних за вищезгаданим договором. 
Разом з тим, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначив, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи, а тому не міг скористатися своїми правами передбаченими ЦПК України, що є підставою для скасування рішення суду, з ухваленням нового про задоволення вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Згідно з ч. ч. 2, 6 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Встановлено, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, до суду поверталися конверти про невручення та при розгляді справи в суді апеляційної інстанції не доведено, що відповідач, знаючи, що на його адресу надійшов рекомендований лист з суду, не отримував його.
За наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.
Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_3 суму заборгованості у розмірі 9 281 400,00 грн. та судовий збір у розмірі 
3 654,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.
 
Повний текст постанови складено 20.01.2021.
 
Головуючий:                                                              В.В. Саліхов

Судді:                                                                          І.М. Вербова

                                                                                     О.В. Шахова