ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" січня 2021 р.           Справа№ 925/1441/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Мартюк  А.І. 
 
секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 19.01.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства "МАН Зернотранс"
на ухвалу          Господарського суду Черкаської області 
від                     09.12.2020 
про                    задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову
у справі          №925/1441/20 (суддя - Васянович А.В.)

за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско"
до                    Приватного підприємства "МАН Зернотранс"
про                    стягнення 855 364, 64 грн

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" (надалі - позивач, ТОВ "ТЕП Транско") звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного підприємства "МАН Зернотранс" (надалі - відповідач, ПП "МАН Зернотранс") про стягнення 855 364, 64 грн, з яких: 771 642, 84 грн основної заборгованості, 49 586, 39 грн пені, 22 944, 31 грн 3% річних та 11 191, 10 грн інфляційних втрат.
Позов обгрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором перевезення вантажу автомобільним транспортом №10/07 від 10.07.2019, а саме в частині повної оплати вартості послуг.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі.
08.12.2020 позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити позов шляхом накладання арешту, в межах ціни позову на грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться на його рахунках, відкритих у банківських установах.
Заява про вжиття заходів забезпечення позову обгрунтована тим, що існує реальна загроза невиконання в майбутньому судового рішення у даній справі та передумови спричиненню значної шкоди позивачеві, внаслідок відсутності у відповідача грошових коштів для виконання зобов`язання за рішенням суду, а тому слід вжити заходи забезпечення позову. Позивач також зазначив, що у відповідача відсутні кошти на рахунках у достатньому розмірі не лише для виконання судового рішення по справі №925/1441/20, а навіть для сплати судового збору по справі №925/280/20, про що сам відповідач вказав в поданій апеляційній скарзі на судове рішення.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 09.12.2020 у справі №925/1441/20 заяву позивача про забезпечення позову задоволено.
Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в розмірі 855 364, 64 грн, що знаходяться на його рахунках, відкритих у банківських установах.
Місцевий господарський суд з посиланням на приписи ст.ст. 136, 137 ГПК України мотивував своє рішення тим, що існує дійсна імовірність того, що невжиття обраного позивачем заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову. Спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову є цілком обґрунтованим, оскільки він відповідає заявленим вимогам, на забезпечення яких він направлений, є пов`язаним і співвідносним із заявленими вимогами.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, відповідач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 09.12.2020 у справі №925/1441/20 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала про забезпечення позову прийнята при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, не відповідає критеріям законності, розумності, обґрунтованості, збалансованості інтересів учасників справи, доведеності реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника у разі невжиття заявлених заходів. Відтак, оскаржуване судове рішення прийняте із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставного дійшов висновку про те, що у відповідача відсутні кошти для сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою в іншій справі. Самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Позивачем не було надано суду першої інстанції доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна чи підготовки до його реалізації, витрачення коштів не для здійснення розрахунків з позивачем.
Так, скаржник зазначає, що кошти у останнього на рахунку були, зокрема, в сумі достатній для виконання судового рішення у цій справі, у випадку задоволення позову. При цьому, кошти, що були на рахунку підлягали першочерговому використанню для сплати заробітної плати працівників, податків, зборів та поточних платежів.
Водночас скаржник звертає увагу суду на те, що в своїй апеляційній скарзі, по іншій справі відповідач лише зазначив, що на момент її подання у нього не має вільних коштів саме для сплати судового збору.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2020 апеляційну скаргу ПП "МАН Зернотранс" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя (суддя - доповідач) Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Владимиренко С.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №925/1441/20 за апеляційною скаргою ПП "МАН Зернотранс" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 09.12.2020 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.01.2021.
Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.
Позивач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу ПП "МАН Зернотранс" залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Зокрема, позивач у своєму відзиві з посиланням на приписи ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" зазначив, що будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь останнього, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Зважаючи на той факт, що в апеляційній скарзі відповідача по справі №925/280/20 містилося застереження про відсутність вільних коштів на рахунку останнього для сплати судового збору, позивач дійшов висновку, що існує реальна загроза невиконання в майбутньому судового рішення по справі №925/1441/20 та передумови спричиненню значної шкоди позивачеві, а тому у порядку передбаченому ст. 138 ГПК України та з додержанням вимог ст. 139 цього Кодексу було подано заяву про забезпечення позову.
Відтак, з урахуванням аргументів позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про достатність цих доказів, які свідчать про ризики ускладнення виконання або взагалі невиконання судового рішення в подальшому, а також щодо можливості задоволення вимог позивача лише за рахунок коштів, наявних на банківських рахунках відповідача.
Водночас позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідач здійснює реалізацію належного йому рухомого майна.
Так, позивач з посиланням на сайт з продажу автомобільної техніки https://auto.ria.com/uk/, зазначає, що після ухвалення оскаржуваної ухвали йому стало відомо про розміщення оголошення наступного типу:
- продається зерновоз - напівпричіп Reisch RHKS-35 2011, ціна            24 000 $;
- продається зерновоз - напівпричіп Schmitz Cagobull 2017, ціна          40 000 $;
- продається сідловий тягач-Е Scania G 2017, ціна 60 000 $;
- продається сідловий тягач-Е Renault Magnum 2004, ціна 8 000 $;
На адвокатський запит №9 від 29.12.2020, Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Черкаській області (вих. №31/23/41-1035 від 30.12.2020) надано позивачу витяг з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів, з якого вбачається, що виставлені на продаж зазначені вище транспортні засоби належать на праві власності відповідачу.
Позивач вважає, що вказані обставини, є беззаперечними фактами, які свідчать про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання відповідного позову, зокрема реалізація відповідачем рухомого майна являється достатньо обґрунтованим доказом для забезпечення позову.
Враховуючи наведене вище, позивач просить суд апеляційної інстанції дослідити додатково подані письмові докази та врахувати їх під час перегляду оскаржуваної ухвали, оскільки про існування вказаних обставин йому стало відомо лише 30.12.2020.
Також позивач вважає, що відповідачем вчиняються дії щодо безпідставного затягування та перешкоджання розгляду справи, у зв`язку з чим позивачем заявлено клопотання про застосування до відповідача заходів реагування, які визначені ч. 3 ст. 43 ГПК України.
04.01.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшла заява представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представника відповідача - адвоката Ярмолінського Ю.В.
12.01.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про долучення доказу направлення позивачу заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
У зв`язку з перебуванням головуючої судді Зубець Л.П. на лікарняному, вирішити питання щодо поданої представником відповідача заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у законодавчо встановлений строк було неможливо.
По виходу головуючої судді Зубець Л.П. з лікарняного, колегією суддів Північного апеляційного господарського суду розглянуто заяву представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та, відповідно винесено ухвалу суду від 16.01.2021, якою заяву представника ПП "МАН Зернотранс" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів задоволено. Вирішено здійснювати розгляд справи №925/1441/20 у раніше призначену дату та час в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".
19.01.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли:
- заперечення на клопотання позивача про долучення письмових доказів;
- письмові пояснення на відзив позивача на апеляційну скаргу.
У судове засідання 19.01.2021 з`явились представники сторін, які надали пояснення щодо поданих клопотань, заперечень на клопотання, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін стосовно поданих клопотань позивача, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання щодо застосування до відповідача заходів реагування, які визначені ч. 3 ст. 43 ГПК України, водночас клопотання про долучення письмових доказів та врахування їх під час перегляду оскаржуваної ухвали вважає за можливе задовольнити, з огляду на наступне.
Щодо застосування до відповідача заходів реагування, які визначені ч. 3 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з ч. 1 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Частиною 2 цієї статті Кодексу наведено перелік дій, які суд може визнати зловживанням процесуальними правами, що суперечить завданню господарського судочинства, проте не встановлює виключного переліку дій, які можуть розцінюватися судом як зловживання правом.
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій.
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені ГПК України.
Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.
Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.
За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач у своєму клопотанні щодо застосування до відповідача заходів реагування, зазначає про те, що відповідачем одночасно із оскарженням в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову в порядку, передбаченому ст. 255 Господарського процесуального кодексу України були вчинені інші аналогічні процесуальні дії щодо скасування заходів забезпечення позову, а саме відповідачем подано до суду першої інстанції клопотання про скасування заходів забезпечення позову. На думку позивача, такі дії слід рахувати як зловживання процесуальними правами.
Колегія суддів не погоджується з такими твердженнями позивача, оскільки Господарський процесуальний кодекс України надає таку можливість учасникам справи, що зазначено статтею 145 цього Кодексу, зокрема частиною першою визначено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Отже, клопотання позивача про визнання дій ПП "МАН Зернотранс" зловживанням процесуальними правами не містить достатніх та обґрунтованих доводів та доказів, що саме названі дії відповідача спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи, які б могли бути розцінені як зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.
Щодо клопотання про долучення письмових доказів та врахування їх під час перегляду оскаржуваної ухвали колегія суддів зазначає наступне.
За приписами ч.ч. 1-3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
При цьому, підставами для задоволення клопотання про додаткове подання доказів на підставі вказаної норми можуть бути: а) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає, не знала і не могла знати про їх існування; б) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка їх подає, знала про їх існування, але не змогла надати їх суду з причин, які від неї не залежали; в) суд першої інстанції помилково виключив з судового розгляду надані особою докази, які мали значення для справи; г) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив особі в задоволенні клопотання про витребування чи залучення доказів, які мають значення для справи.
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому, обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач з посиланням на сайт з продажу автомобільної техніки https://auto.ria.com/uk/, зазначає, що після ухвалення оскаржуваної ухвали йому стало відомо про розміщення оголошення наступного типу:
- продається зерновоз - напівпричіп Reisch RHKS-35 2011, ціна            24 000 $;
- продається зерновоз - напівпричіп Schmitz Cagobull 2017, ціна          40 000 $;
- продається сідловий тягач-Е Scania G 2017, ціна 60 000 $;
- продається сідловий тягач-Е Renault Magnum 2004, ціна 8 000 $;
Представником позивача, адвокатом Довбієм Ю.Ю. надіслано на адресу Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області запит №9 від 29.12.2020 стосовно транспортних засобів, що виставлені на продажу.
Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Черкаській області (вих. №31/23/41-1035 від 30.12.2020) надано позивачу витяг з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів, з якого вбачається, що виставлені на продаж зазначені вище транспортні засоби належать на праві власності відповідачу.
Отже судом апеляційної інстанції встановлено, що про існування вказаних обставин позивачу стало відомо лише 30.12.2020, а відтак обґрунтувано доведено щодо неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції під час розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
Таким чином, користуючись правами суду першої інстанції в межах повноважень, наданих апеляційному господарському суду процесуальним законом, Північним апеляційним господарським судом, з метою здійснення апеляційного перегляду та дотримання принципів справедливості й балансу інтересів, були досліджені документи на підтвердження доводів, долучені позивачем до відзиву на апеляційну скаргу та вирішено прийняти їх до уваги при перегляді апеляційної скарги ПП "МАН Зернотранс" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 09.12.2020 у справі №925/1441/20.
Як зазначалось вище, відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У судовому засіданні 19.01.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду є питання наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з положеннями якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до усталеної практики господарських судів при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі запроваджено виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких його вжито. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
Достатнім обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "ТЕП Транско" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до ПП "МАН Зернотранс" про стягнення 855 364, 64 грн.
Позов обгрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором перевезення вантажу автомобільним транспортом №10/07 від 10.07.2019, а саме в частині повної оплати вартості послуг. Прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання (за доводами позивача) триває більше року. Отже, предметом позову у даній справі є вимога про стягнення заборгованості за Договором перевезення вантажу автомобільним транспортом №10/07 від 10.07.2019. Таким чином, правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем за названим Договором, передбачають наявність прямого зобов`язання останнього вчинити певну дію, а саме сплатити грошову суму на користь позивача.
Позивач звернувшись із заявою про забезпечення позову зазначив, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання грошового зобов`язання, при цьому надав суду першої інстанції копію апеляційної скарги відповідача зі справи №925/280/20. В розділі VI апеляційної скарги "Про судовий збір" відповідач вказав, що у скаржника відсутні вільні кошти на рахунку для сплати судового збору за подання апеляційної скарги, у зв`язку з чим підприємство звернулося до суду апеляційної інстанції з відповідним клопотанням про відстрочку сплати судового збору до прийняття судом відповідного рішення.
Як вірно зазначено господарським судом першої інстанції відповідач у своїй письмовій заяві, яку подано суду апеляційної інстанції в іншій справі сам визнає ці обставини, та вказує про відсутність у нього коштів на рахунку, а отже дані обставини не потребують доведенню іншими доказами. Тобто, існує реальна загроза невиконання в майбутньому судового рішення з даної справи та передумови спричиненню значної шкоди позивачеві, внаслідок відсутності у відповідача грошових коштів для виконання зобов`язання.
Таким чином апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що невжиття заходів забезпечення позову, в даному випадку може унеможливити виконання рішення суду, а тому заява позивача про вжиття судом відповідних заходів шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах заявлених позовних вимог є достатньо обґрунтованою.
При цьому колегією суддів приймається до уваги той факт, що відповідачем здійснюється продаж автомобільної техніки: зерновоз - напівпричіп Reisch RHKS-35 2011; зерновоз - напівпричіп Schmitz Cagobull 2017; сідловий тягач-Е Scania G 2017; сідловий тягач-Е Renault Magnum 2004, що свідчить про вчинення останнім дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання відповідного позову, зокрема реалізація відповідачем рухомого майна також являється достатньо обґрунтованим доказом для забезпечення позову.
Оскільки відповідачем не вживалися дії щодо повернення грошових коштів за Договором перевезення вантажу автомобільним транспортом №10/07 від 10.07.2019, апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо доведеності позивачем наданими доказами про імовірність утруднення виконання рішення у разі невжиття таких заходів.
Накладення арешту на кошти у межах спірної суми забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідачів, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачами задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.
Аналогічного висновку дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду по справі №922/2419/20.
Разом із тим, суд апеляційної інстанції з`ясував, що, застосування заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо використання коштів, наявних у відповідача.
Отже, застосування заходу забезпечення позову гарантуватиме у майбутньому виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки залежить від наявності у відповідача грошових коштів у значному розмірі.
Разом з тим, у даному випадку судом апеляційної інстанції враховано наявність у державних або приватних виконавців повноважень щодо самостійного встановлення рахунків боржників за виконавчими провадженнями, наданих останнім Законом України «Про виконавче провадження».
Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову, приймаючи до уваги, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову спрямований на ефективний захист/поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах суми стягнення, які знаходяться на банківських рахунках останнього до вирішення спору у справі №925/1441/20 по суті та набрання рішенням у вказаній справі законної сили.
Щодо посилання скаржника на неможливість накладення арешту на рахунки, призначені для виплати заробітної плати, податків, зборів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Виплата підприємством працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові по справі №916/1572/19 від 10.10.2019.
Відповідно до пункту 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 151 Закону України «Про теплоенергетику» та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.
З огляду на викладене, доводи апелянта про неправомірність забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на його рахунках, колегія суддів відхиляє, адже виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби, а не суду.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Враховуючи, що до вирішення спору по суті наявні обґрунтовані підстави вважати, що невжиття визначеного позивачем заходу забезпечення позову, а саме, шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах суми стягнення, порушить його права та в подальшому утруднить чи може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення питання про забезпечення позову у даній справі та правильність висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі.
Згідно зі статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ПП "МАН Зернотранс" не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Черкаської області від 09.12.2020 у справі №925/1441/20 має бути залишена без змін.
За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 282 Господарського процесуального кодексу України, згідно з пунктом 4 частини 1 якої, у резолютивній частині постанови зазначається, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З огляду на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають покладенню на апелянта.
Керуючись ст.ст. 255, 267-271, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "МАН Зернотранс" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 09.12.2020 у справі №925/1441/20 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 09.12.2020 у справі №925/1441/20 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Приватним підприємствм "МАН Зернотранс".
4. Матеріали справи №925/1441/20 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 27.01.2021. 

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                А.І. Мартюк