ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 627/281/20                Головуючий суддя І інстанції Вовк Л. В.
Провадження № 22-ц/818/415/21        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: що виникають з договорів оренди
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого  2021 року                                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                       Котелевець А.В., Тичкової О.Ю., 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Даузе Юрія Миколайовича на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 03.08.2020 року, по цивільній справі № 627/281/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма імені Гагаріна до сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання протиправними дій сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щодо внесення в державний реєстр запису про припинення дії договору оренди землі, скасування зазначеного рішення та зобов`язання вчинити певні дії, третя особа ОСОБА_1 , 
В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року ТОВ Агрофірма Гагаріна звернувся до суду з позовом до сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області про визнання протиправними дії сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно про внесення в державний реєстр запису про припинення дії договору оренди землі , скасування зазначеного рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачем на підставі листа –повідомлення від 06.01.2020 року до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про припинення дії договору оренди земельної ділянки №80 від 21.03.2005 р. 03.02.2020 року відповідачем внесені відомості до реєстру речових прав , індексний номер рішення 50943076. 
Зазначає, що дії відповідача є незаконними, оскільки договір підписаний орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ Агрофірма ім. Гагаріна 21.03.2005 р. , що є моментом його укладення. Реєстрація договору оренди землі здійснена 10.10.2008 р. Харківською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомзему України по земельних ресурсах». Відповідно до діючого законодавства, строк дії договору оренди земельної ділянки починається з моменту державної реєстрації. 
Зауважує, що відповідач, всупереч вимогам діючого законодавства України та наданих йому повноважень, належним чином не перевірив наявність та дату державної реєстрації договору оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та 28.01.2020 року до державного реєстру речових прав на нерухоме майно необгрунтовано вчинив запис про припинення дії договору оренди земельної ділянки між ТОВ Агрофірма Гагаріна та ОСОБА_1 . 
Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року позов ТОВ Агрофірма Гагаріна задоволено.
Визнано дії сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області щодо внесення 28.01.2020 року запису про припинення дії договору оренди земельної ділянки від 21.03.2005 року №80 та внесення 03.02.2020 року відомостей до реєстру речових прав з присвоєнням індексного номеру рішення 50943076 такими, що не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації, є протиправними та скасовано зазначене рішення.
Зобов`язано сектор державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Краснокутської державної адміністрації Харківської області вчинити певні дії, а саме внести відповідні зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень із зазначенням строку дії договору до 10.10.2023 року.
Не погоджуючись з рішенням районного суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Даузе Ю.М. в апеляційній скарзі просить скасувати вказане рішення та у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки при його ухваленні було порушено норми матеріального і процесуального права. 
В обґрунтування скарги зазначено, що сектор державної реєстрації Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області не є юридичною особою публічного права, а тому не може бути стороною в цивільному процесу.
Зазначає, що сектор не наділений повноваженнями на прийняття рішень у сфері державної реєстрації, а також на внесення змін до Державнго реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.
Зауважує, що при укладенні договору сторони вказали час початку перебігу та строку дії договору, 01 січня 2005 року, отже для визначення початку перебігу та закінчення строку дії саме цього договору має значення не момент його підписання, та не момент вчинення реєстраційних дій, а умови договору та можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ Агрофірма ім. Гагаріна просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі є Закон України від 06.10.1998 року «Про оренду землі» де зазначено строк дії договору оренди земельної ділянки починається з моменту його державної реєстрації, тобто з 10.10.2008 року.
Отже для визначення початку перебігу та закінчення строку дії саме цього договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій.
Відповідач не скористався правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову без повідомленням учасників справи. 
Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 753416 від 27.06.2003 року ОСОБА_1 на підставі розпорядження Зміївської РДА №144 від 28.03.2003 року є власником земельної ділянки площею 3,50 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Скрипаївської сільської ради.
21.03.2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма ім.Гагаріна, в особі директора Гацько А.Ф., укладено договір оренди землі, згідно до умов якого орендодавець ОСОБА_1 передав ТОВ Агрофірма ім.Гагаріна у строкове платне користування вище вказану земельну ділянку строком на 15 років . 
Пунктом 41 договору передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. 
Договір зареєстрований Харківською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомзему України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.10.2008 року за № 040869100030 та витягом Книги реєстрації договорів оренди земельних ділянок відділу Держкомзему у Зміївському районі ГУ управління Держгеокадастру у Харківській області.
Враховуючи, що державну реєстрацію проведено 10.10.2008 року, то строк дії договору спливає 10.10.2023 року.
Згідно з записом про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 10.10.2008 року №040869100030, строк дії договору 15 років , тобто до 10.10.2023 року. 
Пунктом 35 договору оренди визначено, що однією з підстав припинення договору оренди землі є закінчення строку, на який його було укладено. 
06 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ Агрофірми ім. Гагаріна з вимогою повернути належну йому земельну ділянку, оскільки, на його думку, строк дії договору закінчився 01.01.2020 року та ТОВ не направило на його адресу листа- повідомлення про поновлення договору оренди землі у строки передбачені п.8 Договору. 
09 січня 2020 року ТОВ Агрофірма ім.Гагаріна відмовила ОСОБА_1 у достроковому розірванні договору оренди землі і поверненню земельної ділянки, оскільки строк дії договору оренди землі не сплив. 
28.01.2020 року до державного реєстратора сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Краснокутської РДА надійшла заява представника ОСОБА_1 про реєстрацію припинення договору оренди землі від 21.03.2005 р. укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма ім.Гагаріна у зв`язку із закінченням строку дії договору 01.01.2020 року. 
З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.03.2020 року вбачається, що на підставі листа –повідомлення від 06.01.2020 року, до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про припинення дії договору оренди земельної ділянки №80 від 21.03.2020 року. 
03.02.2020 р. відповідачем внесені відомості до реєстру речових прав, індексний номер рішення 50943076.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Згідно з частинами 2, 3 статті 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 251 ЦК України строк визначено як певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України.
Згідно із частиною 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
У частині 1 статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Відносини, що виникли між сторонами, регулюються відповідними нормами, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин: ЦК України, Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно частини 1 статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
На час підписання сторонами договору оренди, частина 2 статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Частиною 2 статті 125 ЗК України , визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно частини 5 статті 126 ЗК України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.
Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про оренду землі» №161-XIV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно визначення, наданого у статті 13 вказаного Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно частини 1 статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Згідно статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 вказаного Закону обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право постійного користування та право оренди земельної ділянки.
Статтею 20 Закону №161-XIV передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, і п`ятнадцятирічний строк дії укладеного договору оренди земельної ділянки слід обчислювати саме з моменту його державної реєстрації, тобто з 10.10.2008 року. Враховуючи, що договір укладено строком на п`ятнадцять років, строк його дії обмежується 10.10.2023 року.
Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин, письмова форма в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.
Такий правий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі №872цс17.
Згідно правового висновку, зробленого у постанові Верховного суду України від 18 січня 2017 року у справі №6-2777цс16, строк дії договору земельної ділянки починається після набрання таким договором чинності, а не з моменту його укладання.
Верховний Суд наразі не відійшов від такої касаційної практики.
Отже, суд першої інстанції правильно відзначив, що для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.
Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №322/1178/17 (провадження №14-338цс19).
Згідно зі статтею 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Частиною 1 статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до частини 1 статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.
Згідно статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть установити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
Таким чином законодавчо чітко визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
Договір оренди земельної ділянки №80 підписаний сторонами 21.03.2005. У пункті 41 договору сторони погодили, що він набирає чинності, у тому числі, після його державної реєстрації, що відповідає вимогам зазначених вище нормативних актів. Договір підписаний ОСОБА_1 , а отже на момент укладання всі його умови були прийнятними і своїм підписом він засвідчив згоду з ними.
Таким чином, момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору. Конкретні причини, з яких договір пройшов державну реєстрацію лише 10.10.2008, не мають значення для визначення часу, з якого він набрав чинності. Крім того, договір не містить положень щодо покладання виключно на орендаря обов`язку звернутися за державною реєстрацією договору оренди. Відомості про ухилення позивача від державної реєстрації договору раніше, вжиття відповідачем заходів до його самостійної державної реєстрації в матеріалах справи відсутні.
На підставі викладеного суд прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що строк дії договору оренди земельної ділянки почався з моменту його державної реєстрації, а не з дати його укладання, оскільки при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо початку дії його строку, а саме з моменту його державної реєстрації.
Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» визначений порядок припинення договору оренди землі. Так, договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Доводи скарги про неналежного відповідача є безпідставними, оскільки у спірних правовідносинах відповідний владний орган діє в особі компетентного виконавчого органу, в межах, передбачених законом
Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що договір оренди земельної ділянки припинився 01.01.2020 у зв`язку із закінченням п`ятнадцятирічного терміну, на який він був укладений, згода сторін на розірвання договору відсутня, колегія суддів погоджується з висновком суду, що на момент пред`явлення позову строк дії договору оренди земельної ділянки не припинив свою дію.
З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом були додержані норми матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Враховуючи викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Даузе Юрія Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 19 лютого 2021 року.

Головуючий                                                                                         В.Б.Яцина.
Судді                                                                                                         А.В.Котелевець.
                       О.Ю.Тичкова.