П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8588/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса), Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального  управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Департаменту патрульної поліції в якому просив суд:
- визнати протиправними дії державного виконавця Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміля Олександра Олександровича, щодо ухвалення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 61885672 та скасувати її;
- зобов`язати Перший Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ЄДРПОУ 41405070, повернути стягувачу постанову № ДПО 18 628423 без виконання;
- визнати протиправними дії державного виконавця Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміля Олександра Олександровича, щодо ухвалення постанови про арешт коштів, в рамках виконавчого провадження ВП 61885672 та скасувати її;
- зобов`язати Перший Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ЄДРПОУ 41405070, вчинити дії направлені на зняття арешту з банківських рахунків позивача;
- визнати протиправними дії державного виконавця Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміля Олександра Олександровича, щодо ухвалення постанови про арешт майна, в рамках виконавчого провадження ВП 61885672 та скасувати її;
- зобов`язати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ЄДРПОУ 41405070, вчинити дії направлені на зняття арешту з нерухомого майна належного позивачу;
- визнати протиправними дії посадових осіб Департаменту патрульної поліції, ЄДРПОУ 40108646, щодо пред`явлення до виконання постанови №ДПО 18628423;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції, ЄДРПОУ 40108646 вчинити дії направлені на повернення постанови № ДПО 18628423, як виконавчого документа, без виконання;
- солідарно стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 7257 грн.;
- солідарно стягнути з відповідачів  понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність дій посадових осіб Департаменту патрульної поліції щодо направлення на примусове виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення № ДПО 18628423, яка була оскаржена позивачем у судовому порядку та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2019 року відкрито провадження по справі № 522/19988/19. Позивач посилався на те, що відповідач Департамент патрульної поліції станом на 14.02.2020 року був обізнаний про факт судового оскарження постанови № ДПО 18628423 у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим її примусове виконання мало відбутись лише за умові  набрання законної сили судовим рішенням про відмову у задоволенні  позову у справі № 522/19988/19.
Зазначені обставини, на думку позивача, також є підставами для задоволення позовних вимог, заявлених до Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального  управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Додатково позивач зазначав, що  виконавчий документ не відповідає вимогам  ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі чого державний виконавець був зобов`язаний  повернути  стягувачу виконавчий документ, постанову у справі про адміністративне правопорушення № ДПО 18628423.
          Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року справа за позовом ОСОБА_1  передана для розгляду за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси (а.с. 65-37).
          Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 року була скасована ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року, а справа направлена для розгляду до Одеського окружного адміністративного суду (а.с.  112-115).
          Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 року  адміністративний позов ОСОБА_1 був повернутий позивачу (а.с.  133-135).
Не погоджуючись із ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції проігнорував висновки апеляційного суду, які були викладені в ухвалі апеляційного суду від 20.10.2020 року в цій справі. 
Також, на думку апелянта повернення  позову відбулось із порушенням  приписів  ч. 5 ст. 169 КАС України тобто з пропуском строку, наданого законом на вчинення дій, зокрема щодо повернення позову.  
Посилається апелянт і на те, що  ним, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 172 КАС України, заявлені позовні вимоги як до державного виконавця так і до Департаменту патрульної поліції, оскільки ці вимоги є пов`язаними, що виключає можливість  застосування  п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України.
Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса), Департамент патрульної поліції своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що 
за змістом позовних вимог предметом спору в цій справі є:
- дії державного виконавця щодо прийняття постанов про відкриття виконавчого провадження (24.04.2020 р.), про арешт коштів та про арешт майна (17.08.2020 р.) в межах виконавчого провадження № 61885672 з примусового виконання постанови ВАП УПП в Одеській області від 20.11.2019 року №ДПО18628423 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі;
- постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження (24.04.2020 р.),  про арешт коштів та про арешт майна (17.08.2020 р.) в межах виконавчого провадження № 61885672 з примусового виконання постанови  ВАП УПП в Одеській області від 20.11.2019 року №ДПО18628423 у справі про адміністративне правопорушення  у сфері забезпечення  безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
- зобов`язання Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)  вчинити дії  спрямовані на  повернення стягувачу виконавчого документа без виконання, спрямовані на зняття арешту з коштів та майна;
- дії посадових осіб ДПП  щодо пред`явлення (21.04.2020 р.) до примусового виконання постанови  ВАП УПП в Одеській області від 20.11.2019 року №ДПО18628423 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі;
- зобов`язання ДПП вчинити дії спрямовані на повернення без виконання постанови ВАП УПП в Одеській області від 20.11.2019 року №ДПО18628423 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Апеляційний суд зазначає, що постанова від 20.11.2019 року №ДПО18628423 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі прийнята органом Національної поліції від імені якого діяв  відповідний працівник ДПП (ст. 222 КУпАП).
Таким чином, оскаржувані дії та постанови державного виконавця стосуються примусового виконання виконавчого документа, а саме постанови органу (посадової особи), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Зазначена обставина виключає віднесення справи в цій частині до юрисдикції  місцевого загального суду як адміністративного з посиланням на п. 4 та п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, та за приписами ч. 2 ст. 20 КАС України, має розглядатись окружним адміністративним судом.
Оскаржувані дії посадових осіб ДПП щодо  направлення  на примусове виконання постанови  у справі про адміністративне правопорушення врегульовані нормами КУпАП, та, як правильно зазначив суд першої інстанції, є завершальною стадією провадження у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Але, КУпАП не містить прямих норм, які б передбачали оскарження таких дій посадових осіб ДПП. Проте частиною 1 ст. 286 КАС України встановлено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.
Таким чином, в позовній заяві, в цій справі, об`єднані позовні вимоги одні з яких  підсудні окружному адміністративному суду (дії та рішення державного виконавця), а інші вимоги - місцевому загальному суду як адміністративному суду (дії посадових осіб ДПП).
Постановляючи ухвалу про повернення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в одній позовній заяві об`єднані позовні вимоги, які у відповідності до положень КАС України підсудні судам різних інстанцій, а саме - Одеському окружному адміністративному суду та Приморському районному суду м. Одеси, що свідчить про відсутність підстав, визначених ст.172 КАС України, для об`єднання заявлених позивачем позовних вимог в одній позовній заяві.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Частиною 1 статті 55 Основного Закону встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Відповідно до ст. 1 КАС України, Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:
1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;
2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);
3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;
4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);
6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Так, частиною першою статті 172 КАС України, встановлено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Як було встановлено апеляційним судом в цій справі в постанові від 20.10.2020 року, та  як правильно зазначив суд  першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 17.11.2020 року, щодо позовних вимог з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, пунктом 1 частини 1 ст. 20  та частиною 1 ст. 286 КАС України  встановлена підсудність місцевими загальними судами як адміністративними судами, тобто в цій справі це Приморський районний суд м. Одеси. 
В той час, як оскарження дій та постанови державного виконавця, які стосуються примусового виконання виконавчого документа, а саме постанови органу (посадової особи), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»), виключає віднесення справи в цій частині до юрисдикції місцевого загального суду як адміністративного з посиланням на п. 4 та п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, та за приписами ч. 2 ст. 20 КАС України, має розглядатись окружним адміністративним судом – Одеським окружним адміністративним судом.
Апеляційний суд зазначає, що позовні вимоги до посадових осіб ДПП та до державного виконавця не пов`язані між собою, а ні підставами виникнення, а ні поданими доказами, оскільки врегульовані різними нормативно-правовими актами (КУпАП та закон «Про виконавче провадження») та не є основними та похідними вимогами в розумінні положень п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України, оскільки  ані задоволення позовних вимог, заявлених до посадових осіб ДПП не залежить від задоволення позовних вимог, заявлених до державного виконавця, а ні  задоволення позовних вимог, заявлених до державного виконавця, не залежить виключно від задоволення  позовних вимог, заявлених до посадових осіб ДПП.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності обставин, визначених ст. 172 КАС України (ч. 1), для об`єднання  заявлених позивачем позовних вимог в одне провадження.
Оскільки, відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу),  апеляційний суд дійшов висновку про дотримання судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали від 17.11.2020 року.
При цьому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо ігнорування судом першої інстанції висновків апеляційного суду, які були викладені в ухвалі апеляційного суду від 20.10.2020 року в цій справі, за таких обставин. 
Статтею 320 КАС України, передбачені підстави для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалюючи постанову від 20.10.2020 року в цій справі, апеляційний суд, в межах доводів апеляційної скарги, переглядав в апеляційному порядку ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року, та в межах повноважень, визначених ст. 312 та 320 КАС України, встановив неправильність з`ясування судом першої інстанції  обставин, що мають значення для правильного вирішення питання щодо дотримання правил підсудності, зокрема – передачі справи на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. При цьому норми КАС України не передбачають для апеляційного суду можливості ухвалення  судового рішення  за наслідками апеляційного перегляду саме ухвали суду першої інстанції, яким би позовна заява була  повернута позивачеві на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України.
Також, апеляційний суд відхиляє, як помилкові, посилання апелянта на порушення судом першої інстанції вимог ч. 5 ст. 169 КАС України, відповідно до якої суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. 
При цьому апеляційний суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи (а.с.  132), справа № 420/8588/20 повернулась до Одеського окружного адміністративного суду 12.11.2020 року (вх.№ 48055/20), а оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції 17.11.2020 року, тобто протягом п`яти днів з дня її надходження до суду першої інстанції після  апеляційного перегляду.
Інші доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
Додатково апеляційний суд  зазначає, що відповідно до  ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з додержанням норм процесуального права постановив оскаржувану ухвалу, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 8, 19, 55, 65 Конституції України,  ст. ст. 2-12, 242, 243, 294, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року у справі № 420/8588/20 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 18.01.2021 року.          

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.