ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2313/21 Справа № 203/1685/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , 
на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року
по справі за позовом  ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центральної районної у м.Дніпрі ради, Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання належного для проживання житла, зобов`язання надати житло належне для проживання у вигляді окремого одноповерхового будинку, який буде відповідати встановленим законодавством санітарним та технічним вимогам,-

ВСТАНОВИЛА:
У травні 2020 року до Кіровський районний суд м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центральної районної у м.Дніпрі ради, Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання належного для проживання житла, зобов`язання надати житло належне для проживання у вигляді окремого одноповерхового будинку, який буде відповідати встановленим законодавством санітарним та технічним вимогам.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центральної районної у м. Дніпрі ради, Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання належного для проживання житла, зобов`язання надати житло належне для проживання у вигляді окремого одноповерхового будинку, який буде відповідати встановленим законодавством санітарним та технічним вимогам – відмовлено в повному обсязі.
Судові витрати віднесено на рахунок держави.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року про справі №203/1685/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Центральної районної у м. Дніпрі ради та Дніпровської міської ради щодо ненадання ОСОБА_2 належного для проживання житла, зобов`язати виконавчий комітету Центральної районної у м. Дніпрі ради надати ОСОБА_1 житло належне для проживання у вигляді окремого одноповерхового будинку, який буде відповідати встановленим законодавством санітарним та технічним вимогам.
У відзиві Адміністрація Центрального району Дніпропетровської міської ради на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.11.2020 року просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги в частині вимог до виконавчого комітету виконавчого комітету Центральної районної у м. Дніпрі (зараз адміністрація Центрального району Дніпровської міської ради), а рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року про справі №203/1685/20, залишити без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу Дніпровська міська рада просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року про справі №203/1685/20 залишити без задоволення.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М. від 20 листопада 2003 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «ДМБТІ» 20 грудня 2003 року (а. с. 7).
За даними паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 17 грудня 1999 року, ОСОБА_1 перебувала зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_1 з 26 грудня 2003 року по 05 серпня 2020 року, коли за власною заявою була знята з реєстрації за цим місцем проживання.
Рішенням виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів № 1366 від 28 жовтня 1988 року «Про затвердження списків ветхих будинків, які не підлягають капітальному ремонту, жилого фонду місцевих рад і відомчого житлового фонду, сімей, що проживають в них» затверджені списки ветхих жилих будинків, серед яких і будинок АДРЕСА_2 (а.с. 96).
Відповідно до акту обстеження стану ветхих житлових будинків Кіровського району від 06 липня 2012 року, що складений за результатами проведення Комісією по обстеженню технічного стану житла виконкому Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради обстеження житлових будинків, які знаходяться на балансі КВ ЖРЕП Кіровського району, визнані рішенням Кіровської районної ради народних депутатів від 28 жовтня 1988 року № 1366 ветхими, встановлено, що будинки по АДРЕСА_2 1900 року забудови літ. А-1, В-1, Д-1, Г-1, З-1, Е-1 в задовільному стані та аварійної ситуації не виявлено (а.с. 95).
Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2012 року №0418/2676/2012 (провадження № 2а/0418/208/2012), яка не оскаржувалась і набрала законної сили 30 липня 2012 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпрі ради про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; скасовано рішення виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради від 24 січня 2012 року № 6 «Про облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов» в частині відмови ОСОБА_1 у зарахуванні на квартирний облік; зобов`язано виконавчий комітет Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради зарахувати ОСОБА_1 на квартирний облік; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.99). Вказана постанова суду мотивована тим, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» позивач, як особа з інвалідністю ІІ групи, має право першочергового отримання квартир або садибних (одноквартирних) жилих будинків із житлового фонду соціального призначення.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради № 213 від 28 серпня 2012 року прийнято на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов згідно ст. 45 ЖК УРСР, пп.14 п. 44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліда з дитинства 2 групи, яка мешкає у кв. АДРЕСА_3 особа, у загальну і першочергову чергу по категорії «ветхе житло» складом сім`ї 1 особа (а.с. 98).
На виконання вказаного рішення виконкому 02 вересня 2012 року заведена особова справа ОСОБА_1 , де позивач в загальній черзі осіб, які потребують поліпшення житлових умов зайняла чергу № НОМЕР_2 , в першочерговій черзі осіб, які потребують поліпшення житлових умов зайняла чергу № 810, що підтверджується даними особової справи (а. с. 97).
За даними відповіді виконавчого комітету Центральної районної у м. Дніпра ради від 13 березня 2020 року за вих. №Я-4 станом на 01 березня 2020 року позивач перебуває на квартирному обліку з 28 серпня 2012 року та у загальній черзі 1217, у списку осіб, які користуються правом першочергового отримання жилих приміщень у зв`язку з проживанням у ветхому будинку, який не підлягає капітальному ремонту, за № 426 складом сім`ї 1 особа, про що позивачу видавалася довідка 19 листопада 2019 року № 16/356 (а.с.104-105).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЖК УРСР жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Частинами 1, 3, 4 ст. 43 ЖК УРСР передбачено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.
Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
Статтею 45 ЖК УРСР передбачені категорії осіб, яким надаються жилі приміщення у першу чергу.
Статтею 46 ЖК УРСР передбачені категорії громадян, яким жилі приміщення надаються поза чергою, а також визначений перелік осіб, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.
Відповідно до п.п.14 п.44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, у першу чергу жилі приміщення надаються тим, що перебувають на квартирному обліку особам, які проживають у ветхих будинках, що не підлягають капітальному ремонту.
Також, як було встановлено судом першої інстанції, будинок АДРЕСА_2 з 28 жовтня 1988 року визнаний ветхим за рішенням виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів №1366 від 28 жовтня 1988 року, і в подальшому за результатами обстеження уповноваженою комісією, зокрема, 06 липня 2012 року стан будинку підтверджувався як ветхий, проте без виявлення аварійної ситуації.
У зв`язку з тим, що будинок визнаний ветхим позивач перебуває на квартирному обліку відповідно до ст. 45 ЖК УРСР та пп.14 п.44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР.
ОСОБА_1 зверталася до відповідачів з приводу забезпечення її житлом: окремим одноповерховим будинком, що відповідатиме санітарним та гігієнічним нормам, у зв`язку з непридатністю для проживання у власній квартирі АДРЕСА_1 , проте станом на день звернення з позовом іншим житлом вона не забезпечена.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» районні у місті ради та їх виконавчі органи здійснюють повноваження в обсягах і межах, що визначаються міськими радами».
Обсяги і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів затверджено рішенням Дніпропетровської міської ради від 18 лютого 2004 року № 18/15 (з подальшими змінами).
Відповідно до пп.2 розділу ІІ «Повноваження виконавчих органів районних рад у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку» Додатку №3 до вказаного рішення міської ради від 18 лютого 2004 року, зі змінами, внесеними рішенням міської ради № 23/27 від 2 липня 2013 року «Про врегулювання деяких питань, пов`язаних з комунальної власністю територіальної громади міста», виконавчі комітети районних у місті рад ведуть облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов.
Судом першої інстанції встановлено, що виконавчим комітетом Центральної районної у місті Дніпрі ради з 28 серпня 2012 року позивач взята на квартирний облік як особа, яка проживає у ветхому будинку, що не підлягає капітальному ремонту, у зв`язку з чим перебуває у черзі осіб, які потребують поліпшення житлових умов у першу чергу, де у списку таких осіб станом на 10 вересня 2020 року її черга під № 425, а у списку загальної черги – під № 1215, про що суду надана відповідь виконавчим комітетом Центральної районної у м. Дніпрі ради від 10 вересня 2020 року за вих. № 15/51 (а.с.94).
Таким чином, виконавчий комітет Центральної районної у місті Дніпрі ради здійснює свої повноваження по веденню обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов у межах своїх повноважень, визначених рішенням міської ради у відповідності до ст. 41 Закону України «Про місцеве самоврядування» та рішенням міської ради від 18 лютого 2004 року № 18/15 (зі змінами, внесеними рішенням міської ради від 24 липня 2013 року № 23/37) та з додержанням вимог Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470.
Разом з тим, рішення про розподіл та надання житлових приміщень належить до повноважень виконавчого комітету Дніпровської міської ради, а не до повноважень Дніпровської міської ради чи виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради, натомість позивач відповідних позовних вимог до виконавчого комітету Дніпровської міської ради не заявляла. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виконавчий комітет Центральної районної у місті Дніпрі ради не наділений повноваженнями по розподілу і виділенню житла, а тому позовні вимоги до цього відповідача про визнання бездіяльності щодо ненадання позивачу належного для проживання житла, зобов`язання надати позивачу житло, придатне для проживання задоволенню не підлягають як пред`явлені до неналежного відповідача.
Доводи апеляційної скарги, що бездіяльність Виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпро ради та Дніпропетровської міської ради полягають у ненаданні апелянту житлового приміщення, придатного для житла протягом 2012-2020 років, чим порушуються її права передбачені ст. 9 ЖК України, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.
Пунктом 1 рішення Дніпровської міської ради від 24.07.2013 року №23/37 “Про врегулювання деяких питань, пов`язаних з комунальною власністю територіальної громади міста” уповноваженою особою по здійсненню дій щодо розподілу та надання житла визначено департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради.
Пунктом 2 вказаного рішення передбачено розподіл житла здійснювати рішеннями виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради.
Пунктом 4 даного рішення внесено зміни до рішення Дніпропетровської міської ради від 18.02.2004 року №18/15 “Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів”, згідно з якими виконавчі органи районних у місті рад лише ведуть облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов. 
Таким чином, питання забезпечення житлом позивача знаходиться поза межами компетенції районної у місті Дніпрі ради та її виконавчого комітету і вимоги позивача в апеляційній скарзі до виконавчого комітету Центрального району Дніпровської міської ради (зараз адміністрація Центрального району Дніпровської міської ради) є необґрунтованими.
Інші доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм законодавства України не відповідають обставинам справи та не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова