КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №379/338/20                                                                                                головуючий у І інстанції: Зінкін В.І.
провадження 22-ц/824/3017/2021                                                                                            доповідач: Сліпченко О.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
04 березня 2021 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Іванової І.В., Сушко Л.П.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 12 жовтня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-
 
ВСТАНОВИВ:
В березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що від спільного з відповідачем шлюбу, який розірвано, у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 . 
На даний момент дочка проживає з нею. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку приймати участь у додаткових витратах на утримання дитини. 
Рішенням Таращанського районного суду Київської області з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 09 вересня 2008 року до досягнення нею повноліття. 
Разом із цим, враховуючи внесені зміни до законодавства, вважає, що аліменти повинні стягуватися з відповідача в розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитиною. 
Зазначає, що вона працює, перебуває на обліку в УСЗН Таращанської РДА та отримує допомогу по догляду за дитиною інвалідом. Однак, її доходи невеликі і вона не може в повній мірі забезпечити потреби дитини. 
Відповідач сплачує аліменти, але на лікування дочки їх катастрофічно не вистачає. Участі у вихованні дочки, догляді за нею, відповідач не бере. 
Просила змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі однієї третини від усіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту ухвалення рішення суду і до повноліття дитини.
 
Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 12 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.
Вважає, що суд першої інстанції, під час вирішення спору, помилково зробив висновки на підставі дослідження майнового стану позивача та відповідача, без врахування стану здоров`я дитини на користь якої отримуються аліменти.  
Зауважує, що дитини має групу інвалідності, часто хворіє та щорічно лікується стаціонарно, що потребує значних матеріальних затрат. 
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.3 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами;
1)                 письмовими, речовими і електронними доказами;
2)                 висновками експертів
3)                 показань свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що погіршення матеріального станку позивача не відбулось, а у відповідача не відбулось його покращення, збільшення мінімального розміру аліментів, який визначений законом, не є підставою для їх збільшення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.
 
Судом першої інстанції встановлено, що 02 червня 2007 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області, актовий запис за                     № 49 (а.с.13).
Від спільного шлюбу мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).
Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 23 жовтня 2009 року справа 2-448/2009 р. шлюб між сторонами розірвано, дочку залишено проживати з матір`ю (позивачкою) (а.с.15).
13 листопад 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 76, позивачці видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 (а.с.16).
Згідно рішення Таращанського районного суду Київської області від 29 жовтня             2008 року справа № 2-595/2008, з відповідача, зокрема, стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 09 вересня 2008 року, до досягнення дочкою повноліття (а.с.17).
З копії посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 07 жовтня 2010 року УПСЗН Таращанської РДА вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю (а.с.25).
Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного хворого, виданої 13 лютого 2020 року КНП ТРР «Таращанський центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги», ОСОБА_3 перебуває на «Д» обліку з 2010 року (а.с.22).
Згідно довідки № 345, виданої 04 березня 2020 УСЗН Таращанської РДА позивачка перебуває на обліку в управлінні та отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю. За період з  вересня 2019 по  лютий 2020 позивачка отримала 9606,00 грн. (а.с.10).
З довідки про доходи № 27, виданої 03 березня 2020 року ТОВ «Сіріус-95» вбачається, що позивачка працює в ТОВ «Сіріус-95» на посаді фармацевта, за період з вересня 2019 року по лютий 2020 року їй нарахована заробітна плата у розмірі 30624,54 грн, до виплати - 24652,75 грн (а.с.23).
Відповідно до акту про реєстрацію і проживання в м. Тараща громадян від 02 березня 2020 року, складеного депутатом Таращанської міської ради Трохименком С.О. в присутності двох свідків, зареєстрованого секретарем Таращанської міської ради Київської області 05 березня 2020 року за № 94, встановлено факт, що позивачка зареєстрована та проживає зі своєю дочкою ОСОБА_3 , 2008 р.н., за адресою: АДРЕСА_1 . Батько ОСОБА_4 - ОСОБА_2 з моменту розлучення з ними не проживає та не приймає участі у вихованні дитини (а.с.24).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 24 липня 2018 року за позивачкою зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою набуття права власності є договір купівлі-продажу квартири від 24 липня 2018 року (а.с.70). 
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 05 травня 2020 року, відповідач разом з матір`ю ОСОБА_5 та батьком ОСОБА_6 зареєстровані по                         АДРЕСА_2 . Батьки є пенсіонерами і пенсії складають 2706 та                        2000 гривень. Працюючим в сім`ї є тільки відповідач, зарплата якого 8300 грн. без врахування аліментів, які складають близько 2800 грн. ОСОБА_5 є практично непрацездатною, тяжко хворіє. ОСОБА_7 - ліквідатор аварії на ЧАЕС 3 категорії, часто хворіє (а.с. 69).
 
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.  За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня              2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
 
Суд першої інстанції зазначав, що не було встановлено обставин покращення матеріального стану відповідача та обставин погіршення матеріального стану та стану здоров`я позивачки.
Апеляційна скарга не містить належних доводів на спростування вказаних висновків. 
Попри зазначене, позивачка посилається на те, що  дитини має групу інвалідності, часто хворіє та щорічно лікується стаціонарно.
Місцевий суд вірно зазначав, що оскільки витрати на лікування дитини в розумінні   ст. 185 СК України є додатковими витратами, що викликані особливим обставинами                (її хворобою тощо), то позивачкою обрано невірний спосіб захисту права, з чим погоджується і колегія суддів.
Обставини зазначені в позовній заяві та апеляційній скарзі не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів. 
Вірними є також посилання суду першої інстанції на те, що збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів.
Апеляційна скарга переповнена переоцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Таращанського районного суду Київської області від 12 жовтня 2020 року залишити без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено «04» березня 2021 року.

                                                                                            Сліпченко О.І.
 
                                                                                            Іванова І.В.
 
                                                                                                        Сушко Л.П.